25 



vulsiviska haftighet sin dotter gang pa gang raot sitt lijerta, 

 medan kyss pa kyss glodde pa hennes panna. Ingrid, som 

 var van vid dessa faderskanslans plotsliga eruptioner, lutade 

 sitt hufvud lugnt men vanligt raot fadrens skuldra, medan 

 hennes hand sakta och liksom till tacksamhetstecken vid- 

 rorde hans. 



Plotsligen stotte fadren henne ifran sig; en rodnad af 

 iiarm flog som ett norrsken ofver hans annu vackra drag. 



Marmorblock, om du a'nda kunde meddela mig nagot 

 af din egen kyla, men du satter mitt blod i sjudning med 

 din kalla vanlighet. Ge mig ett glas is och vattenU 



Ingrid fyllde vattenglaset med en darrning pa handen, 

 sa omarklig, att man ej visste om den kom fran nagon inre 

 rorelse eller fran vattnets dallring i karaffinen; men en skarp 

 observator skulle dock ha sett, att hennes kind blef annu 

 blekare och att en rodnad kantade de vackra 6'gonen. Den 

 unga flickan hade anda fran. sitt sjette ar, da hennes mo- 

 der dog, hunnit vanja sig vid dessa bradstortade sprang i 

 fadrens kanslor, och hon forstod att alltid franileta omhe- 

 tens akta perla under braten af alia dessa tistlar och tor- 

 nen, som dolde skatten for hvarje annat 6'ga an hennes. 

 Forgafves hoppades hon emellertid att aren skulle tamja 

 detta obandiga lynne, som under sina ljusare stunder fang- 

 slade alia genom sin tjusningskraft, medan det a andra tider 

 stotte och sarade hvar och en, med hvilken det 'kom i be- 

 roring. 



Mathias Elgensvard var en af dessa inbitna egoister, 

 sora for att forsvara sin egen daliga sak jemnt fora pa tun- 

 gan sitt valsprak: egoismen regerar verlden. Hvad hari 

 alskade, alskade han med girigbukens hela passion. Skatten 

 skulie sprida sin glans for honom allenast; han afundades 

 hvarje annat menskligt oga, som kunde njuta af dess prakt 

 eller mata dess varde. Mathias var valgorande, men blott 

 derfore att det var honom en njutning att gora godt och 

 Svea. 1858. 2 



