19 



Augustisolens sista stralar skalkades i tradtopparna, likt 

 nagra ystra skolpojkar, som medan pappas allvarliga stamma 

 manar: till sangs, annu maste i glada krumsprang briljera 

 med sitt ofvermatt af lifskraft; de dansade pa hvartenda 

 blad af den tata caprifoliehacken, hvilken bildade en skugg- 

 rik matsal belt nara intill Eodvallas karaktarsbyggning, och 

 i hvilken matsal de bada broderna under sina sommarsejou- 

 rer vid bruket alskade att spisa frukost och afton. Dagen 

 hade varit tryckande varm och gifvit Mathias mangfaldiga 

 anledningar till anmarkning mot var Herres esprit d'arrange- 

 ment i afseende pa vaderleken. Det var liksom om solstra- 

 larna ville hamnas a sin hoge Herres vagnar pa den nye 

 Jonas, och de gjorde var oblige brukspatron all mojlig for- 

 tret. An trangde sig en oforvagen salle tvartigenom det 

 tata lofverket rakt in i den solskygges oga, an speglade sig 

 en annan i den blanka gulddosan eller i silfverthekoket och 

 skot fran detta bakhall sin gyllene pil pa offret, som stan- 

 digt omsade plats. 



Det vore val fan, utbrast for tjugonde gangen 

 den forfoljde, ska jag inte hitta pa en enda vra i den 

 har soffan, der man kan fa vara i fred for den satans solen. 

 Jag tycker annars, att den der hundraariga lathunden, bo- 

 ken, som star der sa styf och stel har utanfor, inte egent- 

 ligen har annat att gora an halla qvallsolen i styr. Vrid 

 lite pa thekoket, Lars Erik, solen sticker mig midt i 6'gonen. 

 Sa der ja, nu blef det bra, jo fan ock, nu fick jag en brann- 

 spegel i karaffinen. Sa ja, nu ar det temligen dragligt; men 

 till nasta vecka ska vi ha oss en skyddsmur af taltduk utan- 

 for hacken. 



Men da far du det for qvaft, kara Mathias. 



Ja, da ska jag halla nagra indiska vindflaktare sarskildt 

 for min rakning. Du far skrifva upp det pa min conto; 

 jag har i alia fall inte depenserat pa nagra galenskaper hela 

 hela denna manaden. 



