170 



den som sett eller kanner allt detta, den liar de forsta bok- 

 stafverna till gatan, och de sista lemnas oss af en fortidig 

 graf, dit ban nedgatt, utan att at sin talrika familj, maka 

 och 9 barn, hafva leranat annat an ett flackfritt och var- 

 deradt namn bade som raenniska och konstnar. Trogha, 

 Hksom talangen och arbetsformagan, foljde honom bekyraren 

 och fattigdomen hela lit vet igenora. Man horde det aldrig 

 fran hans mun och sag det icke heller i hans oppna, for- 

 nqjsamma oga; men man sag det pa hans bleknande kind 

 och man horde det ur hans rosslande brost, war det bojde 

 sig ofver arbetsbordet. 



Bittrare an fattigdom, umbarande och bekymmer var 

 for den flitige konstnaren, att veta sig arbeta blott for stun- 

 den, utan forhoppning att hinna till efterverlden. Det for- 

 drades hela Ahlstroms blida lynne, afspegladt i hans klara 

 anlete, och undergifvenhet for sitt ode, att icke fortvifla, da 

 han vemodigt, men utan knot, yttrade till Blanche: Kan- 

 ske, om jag ej blefve sa jagtad, att jag da skulle kunna 

 skrifva nagot storre och bestandande; men som jag blott 

 kan saga: kanske, sa nojer jag mig fullkomligt med det 

 lilla och efemeriska.a 



Redan den stranghet, hvarmed han salunda bedomde 

 sina egna verk, utgor en borgen, att i honom f'anns stoff till 

 nagot mera storartadt och varaktigt. Om den glansande och 

 forvanaude ofverlagsenheten icke doftade fran hans kom posi- 

 tioner, voro de likva'l langt ifran att ur nagon synpunkt 

 kunna hanforas till dem, som skulle kunna kallas underhal- 

 tiga. Han forsvarade sitt rum som lycklig tonsattare afan- 

 dra ordningen, och mera produktif an de fleste. 



Den l:ste Maj i fjol skulle han tilltrada Orgelnistbefatt- 

 ningen i Stora Schedevi forsamling af Dalarne; men den 14 

 i samma manad slacktes hans verksamma lif. Forst pa hans 

 dodsbadd erinrade sig Musikaliska Akademien hans fortjen- 



