178 



ocknarnes glodande hetta, an i trasklandernas ta'ta dimmer, 

 an i hoglandernas isande kyla, satte honom i stand, att med 

 dyrbara samlingar af naturalier fran bade djur-, vaxt- och 

 stenriket rikta faderneslandet, dit de hemfordes och inkoptes 

 af staten. 



Hans egna tillgangar och det jemforelsevis ringa bidrag 

 han atnjot for sina vidstrackta resor i en aflagsen verldsdel, 

 hvilka, for att, som Wahlberg, intranga uti det inre afSyd- 

 Afrika, fordrade att aga egna vagnar med ett anspann af 

 12 par oxar, dessa medel skulle blifvit otillrackliga, om 

 han ej genom jagt af elefanter, hvaruti han genom skicklig- 

 het och djerfhet intagit forsta rangen bland alia hittills 

 kanda jagare, och fangst af elfenben, lyckats att sjelf for- 

 va'rfva det kapital han behofde. 



Mot slutet af sommaren 1845 atersag Sverige denne 

 sin utmarkte son. I sitt yttre enkel, ansprakslos, flardfri, 

 kunde den som ej narmare kande honom svarligen ana Wahl- 

 bergs rikt begafvade natur, heist han i sitt vasende var 

 sagtmodig, foga meddelsam och faordig. Pa en gang veten- 

 skapsman och mangslojdig, var han hemmastadd bade i de 

 klassiska spraken och talade med fardighet flera lefvande, 

 under det han kunde skota talgknifven, hyfveln, lilen oeh 

 hammaren. 



Efter atta ars vistande i faderneslandet, antradde Wahl- 

 berg en ny resa till Afrika i Oktober 1853. Denria blef, 

 till allman och enskild sorg, den sista. 400 elefanter hade 

 af bans hand fatt sin bane, och bland dem 30 under bans 

 strot'tag i det irire af Afrika 18541855; den 37:de 

 hamnades sitt slagteaoch bragle den 6 mars 1856 elefant- 

 mordaren Wablberg om lifvet. 



Ty If 7 ahlberg Le Tueur d*Elephans kallas han i en 

 smickrande, men sanningsenlig, nekrolog uti Juli-haftet for 

 1857 af Revue des Deux Mondes , hvilket lefnadsutkast 

 borjas med dessa ord: 



