186 



vetenskapliga yrket stod han i del hogsta anseende och er* 

 kandes allmaut att vara primus inter pares. Utan att aga 

 snille, hade naturen utrustat honom raed klart och redigt 

 iorstand, palitligt omdome och snabb uppfattning. Genom 

 ihardigt arbete hade han riktat sin intelligens med ett gruud- 

 ligt kunskapsforrad; och denna skatt forkofrade han oafbru- 

 tet, under fortsatta bemodanden till lii'vets slut. 



I sitt vasende alskvaid och ansprakslos, i sitt hand- 

 lingssatt redbar, i sina grundsatser strang och orubblig, var 

 Svaliri menniskovan i ordets fulla niening. For honom fanns 

 ingen uppoffring svar, iiigen iorsakelse pakostande, da han 

 ansag dem foreskrifvas af pligt eller heder. I sin lefnad 

 som i sitt yrke kunde Svaliii aberopas som monster. 



Hans silfverklara stamina hade i yngre aren fortjust 

 mangen krets; men han fann kontrasten allt for skriande 

 mellan gladjens toner och smartans lager, och han domde 

 sjelf sin herrliga sangrost till evig tystnad. 



En brostakomma, hvilken under arens lopp utbildat sig 

 till obotlig sjukdom, berofvade menskligheten i fortid denna 

 adla valgorande verksamhet, och Svalin, som undanryckt 

 grafven sa manga rof, nedsteg sjelf i densamma den 8 sist- 

 lidne Oktober. 



Johanna Laurcntia von Strokircb. 



Daleus omma, blyga violette, 

 fit ditt kon ger denna vackra lai a : 

 Alskviird var, men ansprakslos och satt 

 i en stilla verksamhet din ara. 



I dessa rader af en okand skald, liar han med siare- 

 blick tecknat bilden af Jeanna von Strokirch, pa hvars grift- 

 kulle vi insmyga en ringa sippa i den krans af ovanskliga 

 rosor, hvilken skalden sora fa i lifetiden virade kring hen- 

 nes tinning. I mildare skepnad bar aldrig pa jorden upp- 

 tra'dt riagon qvinlig dygd, och om ryktet derom ej trangt 



