188 



t 



Daniel Mailer. 



Bland vaiinerna en dag i Malarstaden 



lick afven jag ett sorgetrad i bladen 



fran Fyris strand, der doden, utan trost 



slet standigt van fran van och brost fran brdst- 



Fran makans hjerta rycktes der en maka, 

 och alskarinnan vande ej tillbaka, 

 ooh modren kom ej hem till sina sma 

 ifran sin somn med dodens blekhet pa. 



Det gick ett tvifvel genom hvarje hjerta, 

 sora lefde (jvar, men endast i sin smarta, 

 ett tvifvel 6'fver lifvet och dess dom, 

 och sjelfva tviilet i fortviflan kom. 



Men af all klagan vi fran staden horde, 

 en bitter sorgepost dock mest oss rorde 

 och det var M tillers, var en post som skref 

 till hela Sveas folk ett sorgebref. 



Ty hvad han var, vi kande det ju alia, 

 och andens makt vi endast storhet kalla, 

 men ej ett glitterverk, om an sa rikt, 

 af bord och ordnar. titlar eller slikt. 



Det var ej bans, hail bar en anuan ara, 



i sina adla verk, sin blomsterlara, 



i fria skapelser, i redbar kraft, 



det var en man, hvars like ej vi haft. 



En man med rikdom i sitt hjerta inne, 



och ej med praktiskt blott, men skonhetssmne, 



som ordnade, som ledde med sin blick, 



det blef en verld af skonhet hvart han gick. 



Och Floras barn fran alia jordens lander 

 de vexte villigt, vardade af bander, 

 som skankte allt af ljus, af kraft och lif, 

 det var hans sallskap och bans tidsfordrif. 



