189 



Hur gerna fran en verld, som favett talar 

 vi flykta till naturens lardomssalar 

 och soka trost och ljus och kunskap der, 

 som sjelfva lifvets bildniugscirkel ar. 



Dock lefde han ej blott for solrik sommar, 

 men afven uti diktens helgedomar, 

 der han var hemmastadd rned ofvad hand 

 i sangens glada solbegliinsta land. 



En npphojd ande, stormig eller stilla, 

 bor i s'itt eget slott, sin egen villa 

 och skapar der i elyseisk glans 

 ett namn, ett ljuft, ododligt sasom hans. 



Hvem har i battre dar, i lefnadsfriska, 

 ej hort en hogre rost till anden hviska 

 ett himmelskt sprak med toner deruti, 

 och det ar hjertats tysta poesi. 



Farval du blomsterskald fran sodrens lunder! 

 Sof lugnt i nordens hogland, sof inunder 

 den grona torfvan der, som hvarje var 

 sin egen blomsterbadd till tacke far! 



Ej skall ditt minne nr vart hjerta vika, 

 ett namn sa redbart och sa kart tillika 

 med sina a'dla, fosterlandska drag, 

 det ar din aras skonsta sarkophag. 



L A. 



