190 



Vid Fru Sandblads, fiidd Lotliigins, bar. 



(Omkoin viidligen genom bad.) 



Skon som en var, sain varen bradt du hade 

 Alt knyta blom och ^6. Men hade ej 

 Ung Manfred ratt auda till slut, som sade: 

 Old man, 'tis not so difficult to die? 



Det kan bli mangen Jangsamt nog att trefva 

 1 lifvet kring sewn snackan kring sin 6; 

 Att do ar ej sa. svart men svart att lefva 

 Sa, att man ieke kan for tidigt do. 



Allt jordiskt vexlar, och hvem ville svarja 

 Pa hostens loften i oandlighet? 

 Ar det ej battre under sonimarn berga 

 Den skord man gnlnande till mognad vetr 



Och ej ar tiden heller ratta mattet 

 Pa lifvets langd ; nej", det ar handlingen ; 

 Och det ar hjertat, som gor 6'fverskottet 

 Pa lifvets summa vid forvandlingen. 



Sa bar du mattet af ditt lif forstorat, 

 Du bleka skugga, halfgjordt som det var ? 

 Och det ar m allenast, som forlorat, 

 Da jorden fiek en engel mindre q;var. 



Hvem mater den forlust de dina drabbat 

 Pa denna sondagsmorgon, kliidd i svart? 

 Det ringde da, for dig till evig sabbatb v 

 For dem det lyckans sjalaringning vardt, 



Hvad sokte du i badet? Bu var tvagen, 

 Som dufvan ar, till sinne och gestalt, 

 Och sjelfva vattenspegeln lag betageu, 

 Och slappte ej forran ditt lif var allt. 



Likmycket! Lifvet ar ett barn, som sitter 

 Utofver spegeln af en stilla elf 

 Och roar sig at ytans vackra glitter; 

 Men evigheten hor pa djupet sjelf. 



