193 



fingrar och tre tar pa hvarje fot. En utmarkt fardighet 

 egde hon i att fanga flugor, ty sin tunga, som ar lang, 

 smal och bojlig, kunde hon lagga dubbel i munnen och ut- 

 racka med storsta hastighet. Nar hon da inom hall fick syn 

 pa en flugstackare vipps! tungan ut och kraket med in 

 genom halsen. 



Om grodans harkomst vore en hel hop att beratta. Hon 

 var fodd vid stranden af en insjo. En samlare af naturalier 

 hade tidigt om varen funnit henne anriu outvecklad i en 

 ramknippa. Denna hade han tagit hem med sig, lagt i en 

 burk, fylld med vatten, samt sedan stallt burken i fonstret, 

 tills alia de sma, i borjan hvita ramkornen svartnade och 

 slutligen upplostes och blefvo manga hundrade simmande 

 lif. Pa den tiden hade hon galar och stjert som en fisk. 

 Vid mognare alder fick hon lurigor och gestaltade sig an- 

 norlunda. Bildningen kan saledes mark var dig t forandra af- 

 ven en groda. 



Huru hon kommit ur naturforskarens burk, maste lem- 

 nas osagdt; det vissa ar att hon nu, en vacker sol- och 

 sommardag, satt och dasade sig i grongraset vid forutbe- 

 skrifne skogsdamm. 



Gent emot henne ringlade en orm kring en valdig 

 svamp, i skuggan af nagra bredbladiga karrblomster. Han 

 amnade sannolikt fiska har i dammen, ty hvar skulle en orm 

 fiska om ej i grumligt vatten? . . Eedan hade grodan adra- 

 git sig bans uppmarksamhet och den glimmande tjusnings- 

 kraften i hans blickar trangde snart anda till grodans hjerta, 

 hvilket latt antandes, genomglodgad som hon var af sol- 

 stralarne. 



Kom hit! hvaste ormen. Jag har det sa fortraffligt. 

 Pa svampen hvimlar af flugor och karrblomstren kunna in- 

 tyga redbarheten af min karakter. 



Koax! svarade grodan. 



