109 



Zone. Paa Alpernc begyndcr en saadan Opdyngning 

 af Snee og lis, som Somrene ikke kunne optoe, i en 

 Hoidc af 6 a 7,000 Fod; i Gronland varicrcr denne Hoide 

 efter Lokaliteterne, eftersom der faldcr mere Snee paa 

 visse Str0g end paa andre, men den gaaer aldrig under 

 2,000 Fod; af Snee, som falder under denne Hoide, 

 kunne vcl hist og her Dynger, som ere sammenfy- 

 gede i Kloftcr og indenfor Skraenter, saavelsom lis- 

 masser, dannede af rindende Vand, blive liggende kolde 

 Somre over uden at optoe , men de forsvinde igjen 

 til andre Tider. Forst ovenfor 2,000 Fods Hoide 

 begynde slige overliggende Sneedynger at blive hyppi- 

 gere, og omsider kommer man til det Punkt, hvor en 

 Skal af uoptoelig lis, i Overfladen poros som gammel 

 Snee, men i en Fods Dybde ganske haard og compact, 

 bedajkker Hoilandet. Dette er f. Ex. TilMdet paa 0en 

 Disko, hvis Bjerge have en temmelig plan Overflade og 

 paa de fleste Steder, naar de sees fra Havet af, vise en 

 saadan skinnende hvid, svagt hvaslvet Bedaekning af 

 lis og Snee. Paa de hoie Bjergkjaeder af det ligeoverfor 

 liggende Fastland mellem Omenaks-Fjorden og Waigat- 

 tet see vi det samme, men her maa man stige langt 

 hoiere, inden man traeffer paa stadig lis og Snee, der 

 f. Ex. paa Sydsiden af Omenaks-Fjorden paa enkelte 

 Undtagelser nser forst findes i en Hoide af over 4000 

 Fod. Da Bjergkjaeden falder meget jaevnt skraat af og 

 10ber ud i en flad Fod, seer man der en smuk Overgang 

 fra de gronne Sletter forneden over Skraaningen med 

 dens successivt aftagende Vegetation til de bratte og golde 

 Klippeskrenter, og derover det skinnende hvide Iisda?kkc; 

 men selv naermest den stadige lis, i over 4000 Fods 



