110 



Hoide, seer man mellem de store Dynger af gammel 

 Snee endnu enkelte blomstrende Planter. 



Vi maae dog angaaende denne Hoilandsiis paa Yder- 

 landet endnu tilfoie, at man hist og her seer Forgreninger 

 udgaae fra den og samke sig ned i Dalene, ja paa en- 

 kelte Steder endog heelt ned til Havet ; derfor kan 

 man hist og her ogsaa trasffe stadig lis paa det lavere 

 Land, hvilket kunde synes at stride imod, hvad der 

 ovenfor er sagt. Men det kan bevises, at disse For- 

 greninger af Isen, som ere det samme, man paa Al- 

 perne kalder Gletscher og paa lisland Skredjokler, ere 

 opstaaede derved, at selve Hoilandsisen er skudt ned og 

 ved en langsom, glidende Beva3gelse har naaet Lavlan- 

 det. Det vilde fore for vidt her at omtale Maaden, 

 hvorpaa dette skeer ; det vaere kun sagt, at disse Skred- 

 jokler ligesom Gletscherne paa Alperne spille den ikke 

 uvaesenlige Rolle i Naturens Orden, at den stadige lis, 

 som opdynger sig paa Toppen af Bjergene, derved sen- 

 des ned til varmere Regioner af Lavlandet og fores sin 

 Oplosning im0de, hvorved der er sat en Grsendse for 

 dens stadige Yaext og Foragelse paa det hoie Land. 

 Det synes saaledcs , som om der paa Yderlandet af 

 Gronland, ligesom under andre Zoner af Jorden, er en 

 fast Graeiidse, ud over hvilken Snee og lis ikke kunne 

 tiltage paa Landet, og at den Frygt, man undertiden 

 horer udtale for, at Landet engang kunde blive begra- 

 vet under lis og ubeboeligt, er ganske ugrundet. 



Anderledes er Forholdet, naar vi forlade disse Halv- 

 0er og 0er og na3rme os Bunden af Fjordene, hvor det 

 store, sluttede Fastland skulde begynde. Hvorsomhelst 

 vi forstfge at folge de indre Farvande oster paa, ville 

 vi finde, at Landet osten for Fjordene, hvor Havet 



