19 



og Hyaenerne haveHuler eller lignende skjulte Tilflugts- 

 stedcr, aldrig tage deres Bytte med ind i Hulen, men 

 slaebe det hen til Indgangen og lade Ungerne komme 

 udenibr for at aede deraf. Desuden kunne disse Knogler 

 ogsaa vaare bleven indbragte paa andre Maader, f. Ex. 

 ved at Dyrene have forvildet sig ind i Hulerne ved at 

 undflye eller forfolge andre Dyr, og saa ikke have kun- 

 net finde ud af dem igjen; eller forsaavidt disse saa- 

 kaldteHuler egentlig ere lodrette Klofter. ved at Dy- 

 rene ere faldne ned i dem og der omkomme og saa 

 senere begravne af nedfaldne Stene og Jord. Hvilken 

 af disse Forklaringer der nu end i det enkelte Tilfaslde 

 maatte vaere den rette, eller hvilken af dem der end 

 maatte have den almindeligste Gyldighed, nok er det: 

 i hine Knoglehuler finde vi mange Mindesmaerker om 

 den yngre tertiaere Pattedyrverden opbevarede i hele Ske- 

 letter eller Stykker af saadanne. 



Disse Knoglehuler traeffes over hele Jorden; de 

 kjendes i England, Tydskland (Franken, Harzen, Schwa- 

 ben o. s. v.), Frankrig og Belgien (f. Ex. i Jurabjer- 

 gene , ved Montpellier og Luttich), Norcl- og Sydame- 

 rika, Nyholland o. s. v. De 3 Punkter, hvis yngre 

 tertiaere Pattedyr ere saa godt kjendte og saa plan- 

 inassig undersogte, at man deraf kan udlede almin- 

 delige Resultater, ere Brasilien, Nyholland og Europa; 

 disse Resultater kan man saa s0ge at supplere med den end- 

 nu temmelig ufuldstaendige Kundskab, der haves om de 

 samtidige Forhold i Indien og Nordamerika. Det 

 almindelige Resultat, som Undersegelserne over Diluvial- 

 dannelserne og Knoglehulerne have bragt for Lyset, er 

 at den yngre tertiaere Pattedyrskabning i det 

 Hele havde en lignende Beskaffenhed og Sam- 



2* 



