13 



oversee, at dens Pattedyr cnclnu kun kjendes fra saa 

 faae Steder, at vort hele Kjendskab til den i det Hele 

 er saa ufuldstaendigt , og at det beroer paa et hel- 

 digt Sammenstod af Tilfseldigheder, om en Pattedyr- Arts 

 Skelet paa den Maade skal blive opbevaret og siden 

 komme for Dagens Lys og falde i en Naturforskers Haen- 

 der, at vi ikke kunne benaegte Muligheden af, at man- 

 gen en Dyregruppe i bin Tid kan have existeret, der 

 endnu ganske mangier paa vore Lifter. Af de sikkre 

 Erfaringer om de aeldste tertiaere Pattedyr er maaskee Til- 

 vjerelsen af Pungdyr i Europa den maerkeligste , deels 

 fordi denne Orden nu har hjemme i ganske andre Verdens- 

 dele 21 ), deels fordi man deri kunde formode en Tilslutning 

 til Juratidens ovenfor omtalte Pattedyr. Hvalerne til- 

 h0rte isaer den Gruppe af Tandhvaler, der paa Grund 

 af Kjaebernes Lighed med et Naeb og den ubetydelige 

 Tandbevaebning kaldes Naebhvaler , og hvorpaa D0g- 

 lingen er et Exempel, en Gruppe, der i den naer- 

 vaerende Dyreverden kun taeller faae Arter, men ved 

 disse uddade Arter faaer et st0rre Omraade. De 

 aeldste Tykhudere vare ikke store og plumpe Dyr 

 som vore Elephanter og Nilheste, tvertimod i det Hele 

 smaae af Tykhudere at vare ; de tilhorte isasr 3 Familier : 

 Svinenes, Tapirernes og Anoplotheriernes; 

 denne sidste Faiuilie er nu aldeles uddud, hvorimod de 

 a;ldste Svin- og Tapirformer kun ere uddede som Slasgt, 

 medens Familien som bekjendt endnu har Arter i den 



nemlig deels Sydamerika, hvor de erstatte vore insectasdende 

 Pattedyr, deels Molukkerne og Nyholland, hvor de saa at sige 

 erstatte den hele 0vrigc Pattedyrverdcn. Der angives 3 eocene 

 Pitngdyr-Arter; den ene er begrundet paa et af Cuvier undersogt 

 Skelet fra Montmartre Gipscn. 



