44 



clerne, eller at de antoge den constants Varme, som vi have 

 betegnet som Jordskorpens Middelvarme , eller endelig 

 at de optraadte som kolde Kilder med en constant men 

 dog lavere Middelvarme end Jordskorpens. Det ferste 

 Forhold finde vi hos saadanne Kilder, som stromme nasr 

 nok under Overfladen til at kunne paavirkes af Luft- 

 varmen, men de ere i Vandmaengde saa ubetydelige, at 

 man neppe kan betegne dem som Kilder; det andet 

 finde vi, som vi kunne vente, langt hyppigere, saasnart 

 Vandet nemlig kommer fra en Dybde, der er betydelig 

 nok til at det har kunnet udvexle den h0iere eller lavere 

 Varmegrad, det bragte med sig fra Overfladen, for den 

 der herskende uforanderlige Varme. Det tredie Forhold 

 indtraeffer ogsaa undertiden, men under saadanne Om- 

 staendigheder, at vi strax indsee Grunden og ikke kunne 

 forledes til at troe, at Vandet bringer Kulden med fra 

 Jorddybden. Saadanne Kilder forekommer nemlig kun i 

 alpinske Egne, hvor Vandet fra den smeltende lis og 

 Snee paa Bjergtoppene, fra de h0itliggende Alpeseer 

 eller fra Gletscherne hurtigt siver ned gjennem de ovre 

 Jordlag og kommer tilsyne nede i Dalene med en Varme, 

 der er naar Frysepunktet, skjondt Middelvarmen i Dalen 

 kan vaere betydeligt over dette, isa3r paa Grund af den 

 hme Sommervarme, der opstaaer paa indesluttede Steder 

 mellem hoie Bjerge. 



Men en stor Mjengde Kilder, og det sandsynligviis 

 den sterste, henh0re ikke til noget af disse tre Slags, 

 men besidde en stadig Varme, der er over det Steds 

 Middeltemperatur, hvor de findes, og det er klart, at 

 dette Overskud maa have en saeregen Aarsag, at der 

 maa vasre en Kilde i Jordens Indre til hoiere Varme 

 end den, der frembringes paa hvert enkelt Sted ved den 



