36 



^Eqvator 22, i Paris 8,6, i Kj0benhavn 6,7, i Ja- 

 kutsk 7, 4, og paa Melvilles 015. Paa de to 

 sidste Steder er Jorden altsaa bestandigt frossen, og kun i 

 den korte Sommertid t0e de 0verste Jordlag indtil en 

 Dybde af 3' 4', hvori da Urter og selv enkelte Buske 

 groe meget godt. 



Nu opstaaer det Sporgsmaal : Hvorledes forholder 

 det sig, naar vi fra denne Linie for uforanderlig Varme 

 stige dybere ned i Jorden. Bliver Varmen uforandret, 

 eller aftager den maaskee? Nei den tiltager, i Begyn- 

 delsen hurtigere, senere sandsynligviis langsommere, indtil 

 en ubestemmelig Dybde. Man var allerede tidligt bleven 

 opmasrksom herpaa i Bjergvaerkerne, og da Gruberne 

 naae en betydelig Dybde, ved Freiberg i Sachsen f. Ex. 

 1888' ved Andreasberg i Harzen 2134' og ved Kutten- 

 berg i B0hmen endog 3669' (ikke engang 200' mindre 

 end Vesuvs Heide), saa var en saadan Tiltagen let at 

 maerke, saasnart man henvendte Opmaerksomheden der- 

 paa, men hvorlangt man maa stige ned for at faae en 

 Yarmeforhoielse f. Ex. af 1, liar ikke vasret saa let at 

 bestemme. Saaledes gave lagttagelserne i de preussiske 

 Bjergvaerker vel i Gjennemsnit 1 for hver 167', men 

 andre Steder har man faaet 1 Forhoielse for hver 51' 

 og atter andre f0rst for hver 251'. I Freiberg, hvor 

 der i halvandet Aar hver Time gjordes lagttagelser med 

 Thermometre, der i forskjellige Hmder vare anbragte 3' 

 inde i den faste Klippe, fandtes en Tilvasxt af 1 for 

 hver 165' 5 .) I Steenkulsgruberne har man fundet, at Var- 



5 ) Det gaaer ikke an at ophsenge Thermometrene frit i Gruberne, 

 thi det staerke Lufttraek, som man for Sundhedens Skyld vedlige- 

 holder 4 , Nservserelsen af en stor Msengde Mennesker og Dyr, de 



