35 



viist, at al Indflydelse af den vcxlende Lufttemperatur 

 er forsvunden, for man naaer 40' Dybde. 



Man skulde troe, at Legeinernes forskjellige Varme- 

 fylde, hvorved forstaaes den Msengde Varme de behove 

 for at opvarmes 1, at deres forskjellige Evne til at ud- 

 straale Varme og til at lade den indsugede Varme gaae 

 igjennem sig (deres Ledeevne) vilde have Indflydelse 

 paa denne Ydrevarmens Indtraengen i Jorden. Det er 

 saaledes velbekjendt, at en stenet eller sandet Overflade 

 kan blive langt varmere end Luften, medens en Eng 

 oiler en Skovegn holder sig koligere, fordi Solen ikke 

 traeffer Jorden der umiddelbart og den staerke Uddunstning 

 virker afkolende. I en 0rken kan Sandet have en Varme 

 af henved 50, medens en Eng om Natten kan afkoles 

 indtil 7 under Luftens, men dette synes ikke at straekke 

 sig langt under Overfladen, og Indvirkningen under alle 

 Omstaandigheder at vaere for lokal og for ubetydelig til 

 her at kunne komme i Betragtnmg. 



Da Steenarterne ere slette Varmeledere, saa rykke 

 de udenfra kommende Varme - og Kuldeb01ger kun 

 meget langsomt frem igjennem dem, og derved opstaaer 

 det interessante Forhold, at f. Ex. i Paris et Thermo- 

 meter nedsat i 25' Dybde viser den hoieste Varme om 

 Vinteren, og den laveste om Sommeren, saa at Bolgerne 

 have brugt hver V Aar for at traenge frem til dn 

 naevnte Dybde. Efterhaanden som vi stige ned forsvin- 

 der imidlertid som sagt paa Grund af Steenarternes 

 Modstand Indvirkningen af disse Varmeforskj eller, og vi 

 finde en stadig uforanderlig Varme, som vi kunne kalde 

 Jordskorpens Middelvarme, og som paa hvert enkelt 

 Sted omtrent erliig dets Luftmiddelvarme. Saaledes er 

 saavel Luftens som Jordskorpens Middelvarme under 



3* 



