de nulevende Raeve, Bjorne og Ulve. At bevise eller 

 modbevise denne Hypothese er saameget vanskeligere, 

 som det i og for sig ofte er meget vanskeligt at afgj0re, 

 om to Dyr, hvoraf man kun har Skelet og Taender, ere 

 artsforskjellige eller ikke, og man i slige Artsbestemmel- 

 ser aldrig opnaaer den Sikkerhed som ved de nulevende 

 Dyr, hvor andre Kjendetegn kunne komme med i Betragt- 

 ning, men hvor der endda ofte er Usikkerhed nok; og 

 Spergsmaalet, om de Forskjelligheder, et fossilt Dyr frem- 

 byder i Sammenligning med et nulevende, ere store nok 

 til at begrunde en Artsforskjellighed , maatte dog vaere 

 paa det Rene, inden man kunde afgjore, hvorvidt den 

 fossile Fauna ved en successiv Forandring kunde vaere 

 gaaet over i den naervaerende. Men selv om man vilde 

 antage en Artsforandring i Tidens L0b hvad der for- 

 resten strider mod al naturvidenskabelig Erfaring 

 havde man dog derved ikke forklaret Tilblivelsen af nye 

 Slaegter. Hvordan det er gaaet til med denne Overgang 

 fra Jordens Fortid til dens Nutid, er og vil vedblive 

 at vaere en Gaade. Det vilde vaere ligesaa forgjaeves at 

 indlade sig i Speculationer derover som at gruble over 

 de levende Vaeseners Tilblivelse overhoved. Derimod 

 t0r man nok sige, at Nutidens Pattedyrskabning 

 med sin naervaerende Sammensaetning og Udbredning maa 

 vaere omtrent lige gammel med Menn^skets Til- 

 vaerelse her paaJorden. Thi Menneskebeen og Kunst- 

 producter findes hyppig i T0rvemoser og desl. sauinien med 

 Knogler af nulevende Dyr eller af saadanne, der som 

 Uroxen f0rst i den historiske Tid ere udd0de, aldrig 

 saimnen med Hulerovdyrene, Mammoutherne eller de fos- 

 sile Naeshorn. Ved de Forandringer i Pattedyrenes naervae- 

 rende Udbredning, som Menneskets Optraedelse har 



