126 



vaegelig, i Almindelighed haard og ofte besat med Tender, 

 kun forsynet med nogle faae tynde Nerver, og er i det 

 Hele et ligesaa slovt Sandseredskab, som man af dens 

 ringe Anvendelighed 23 ) maatte vente det. Selv for 

 Lugten er der ikke saa stadig en Anvendelse som hos 

 de luftaandende Beendyr, hvor lugtende Stoffer stadig 

 med Luftstremmeri' fores gjennem Nassehulerne 24 ). 

 F01esandsen, der i Huden forhindres af Skjrellene og 

 i Lemmerne ved, at Finnehuden er saa tynd og Straa- 

 lerne saa stive, er flygtet ud i Lasberne, og selv de ere 

 ikke altid blede og f01somme 25 ). 



Fiskenes Sandser formaae altsaa ikke at meddele 

 dem klare og livligelndtryk; den omgivende Natur 

 kan kun paa en utydelig Maade komme til 

 deres Bevidsthed. Der er ikke megen Afvexling i 

 deres Gladder, men de have heller ikke andre Lidelser 

 at frygte fra deres Omgivelser end Ulivssaar fra deres 

 Fjender. Deres stadige Trang den eneste, der uden- 

 for Legetiden behersker dem og driver dem afsted 

 deresHovedlidenskab erDriften til at tilfreds- 

 stille deres Suit Naar de ei ere optagne af For- 

 plantningsvirksomheden , er at a3de naasten Alt, hvad de 

 kunne tage sig for; det er paa dette Formaal alene, at 



23 ) Deriraod anvendes Tun gen, idet den laftes op, til at drive det 

 slugte Bytte ind i Svselget og Vandet ud i Gjoellehulerne. 



24 ) Forat kunne fore Luftstr0mmene ned i Lungerne, naar Munden 

 er lukket, have Naesehulerne hos de luftaandende Hvirveldyr 2 

 ydre Nrcsebor og 2 indre, der aabne sig indad i Ganen; hos Fi- 

 skene have de derimod 4 ydre og ingen indre Naesebor. 



55 ) F01etraade paa Laeberne eller Hagen (saakaldte Skjseggetraade 

 f. Ex. hos Muller, Mailer, Sterene, visse Karpe- og Torskearter 

 o. s. v.) ere et sikkert Tegn paa, at Fisken lever nser ved Bun- 

 den, hvor den ved deres Hjselp overbeviser sig om, at der er 

 Fede for den i Nserheden. 



