130 



kreds, deres Ore kan opfatte Lydbolgerne i Luften , og 

 de deeltage selv i Naturens Concert. Vel er deres Naeb 

 hnardt, og den taette Fjaerpelts, der skal beskytte dem 

 mod Kulden i de hoie Luftlag, som de bes0ge, berover 

 deres Hud Foleevnen, men de have dog i deres Fodder 

 et Redskab til at gribe med og til at fole sig for med. 

 Fuglene ere i Stand til at nyde alle Samlivets Glaeder, 

 men de opfylde ogsaa trofast de Forpligtelser, det paalaeg- 

 ger dem; Han og Him forsvare hinanden og deres Af- 

 kom, lede Redebygningen med en forbausende Kunst- 

 fjerdighed og arbeide, naar den rette Tid dertil er kom- 

 men, paa den i Forening uden at unde sig Hvile. 

 Medens Moderen med saa beundringsvaerdig en Udhol- 

 denhed ruger paa sine -3%, soger Hannen, der fra en 

 lidenskabelig Elsker er bleven til en 0m ^Egtemage, 

 ved sin Sang at fordrive hende Kjedsomheden. I Fan- 

 genskabet kan jo Fuglen endog fatte Hengivenhed for 

 sin Herre, laere at underkaste sig bans Villie og at udfore 

 de fineste Kunststykker ; den kan jage for ham som 

 Hunden og kommer, naar han kalder, tilbage heit oppe 

 fra Luften; den kan endog laere at efterligne hans 

 R 0s t j a man kan nassten ikke Andet end indromme 

 Fuglene en vis Forstand. 



Fiskene derimod kunne ikke slutte sig til Menne- 

 skene, de have hverken Sprog eller Folelse, vide 

 ikke, hvad det er at vaere Mage og Fader, og forstaae 

 ikke at indrette sig et Ly. Naar de ere i Fare, skjule 

 de sig mellem Klippestykker og Tangbuske eller ile ud 

 paa Dybet. Deres Liv er lydlest o.g eensformigt, kun op- 

 taget af deres Graadighed; det er kun gjennem denne, 

 at de vise saa megen Laervillighed , at de kunne afrettes 

 til at komme paa et givet Tegn. Og dog ere disse 



