Om TyngdeH. 



(Af Adjunct Frcuchen.) 



JJige saa stor en Tiltraskning som det Usaedvanlige pleier 

 at udove paa os, lige saa licit pleie vi at oendse eller at 

 tfenke over det, som vi see hver Dag, eller over de 

 Phsenomener, mellem hvilke vi ligesoin ere voxne op. 

 At Borde kunne bringes til at dandse, at Ordet i 

 et Nu farer milevidt gjennem den ledende Metaltraad, 

 det er Noget, der forbauser os, og som Alle dvaele ved og 

 tamke over; men at Planten skyder frem af Fr0et, at 

 den voxer og omeider udfolder sin fine , farverige 

 Blomst, som alter i sig baerer Spiren til nye In- 

 divider af samme Slags, det gaaer ubemaerket hen, og 

 kun Faae tfenke paa den rige Virksomhed, der ligger 

 skjull i. Plantens Liv; det gaaer jo saa naturligt til, 

 det er jo ikke andet, end hvad man har seet, saalajnge 

 man overhovedet har kunnet see. Det er ogsaa saa 

 naturligt, at en Steen, der kastes op i Luften, efter at 

 have steget en Tid falder tilbage til Jorden; det er der 

 Ingen, der falder i Forundring eller i Tanker over; men 

 hvorfor Stenen falder ned, hvilken Virksomhed det er, 

 der binder den til Jorden, det tsenkes der kun sjeldcn 

 paa, og dog er det en Verdensmagt, maaskc den storste 

 af alle. Vi kalde den Tyngden; det er en Virk- 

 somhed, som udgaaer fra Jorden og som s0ger 



