137 



\ 



at drage alle Legemer ind imod den i Ret- 

 ningen af dens Midtpunkt. 



Hvor stor en Rolle Tyngden spiller, ville vi lettest 

 kunne see ved at taenke os den borte, og ved at under- 

 soge, hvad der da vilde blive af Luften, der omgiver 

 Jorden, og af Vandene, der daekke den storste Del af 

 dens Overflade. Luften er et Legeme saa vel som Vandet 

 eller Stenen, men den adskiller sig fra de faste Legemer 

 og Vredskerne derved, at en nok saa ringe Maengde af den 

 kan udbrede sig over saa stort et Rum, som det skal 

 vaere, naar der ikke er noget Tryk, som sammenpresser 

 den. Det Tryk, som holder Luften samlet ved Jorden, 

 er netop Jordens Tiltraekning til den eller Tyngden; 

 manglede den, vilde det hele Lufthav spredes i tlet 

 uendelige Verdensrum, og alt Liv paa Jorden nied det 

 samme vaore udslettet, da en af dets forste Betingelser 

 var borte. Hvad der vilde blive af Vandene paa 

 Jorden, hvis Tyngden ikke lagde Baand om dem, vil 

 fremgaae af fulgende Betragtning. Naar man binder 

 en Steen i en Snor og derpaa svinger den rask rundt, 

 saa seer man, at Snoren spaencles, og at Stenen traekker 

 i den, maaskee endog saa staerkt, at Snoren brister; skeer 

 dette, eller slipper man Snoren, vil Stenen flyve ud i 

 den Retning, som den i samme Oieblik havde i sin 

 Kredsbane. Der viser sig altsaa her, og det er Tilfrcl- 

 det ved enhver Kredsbevregelse, en Straeben hos det be- 

 vjcgede Legeme efter at fjerne sig fra Midtpunktet, hvorom 

 Beva3gelsen foregaaer, en midtpunktflyende Kraft (Cen- 

 trifugalkraft) , som ved uforandret Omdreiningstid er 

 saameget desto staerkere, jo storre Legemets Afstand er 

 fra Midtpunktet for Bevaegelsen. Nu dreier Jorden sig 

 som bekjendt om sin Axe o: om en Linie, man kan 



