141 



kommc samtidig til Jorden; Blykuglen kommer forst, 

 og falder lige ned, medens Fjeren ofte synes ikke ret 

 at vide, om den vil ned eller ei. Men vi maae tagc alle 

 Omstaendigheder med i Betragtning, inden vi faelde vor 

 Dom. Faldet skeer nemlig ikke fuldkommen frit, da det 

 foregaaer i Luften ; denne gjor en Modstand imod ethvert 

 Legeme, der vil bryde igjennem den, en Modstand, der 

 vel ikke er betydelig i og for sig, men som dog er til- 

 str&kkelig til at forsinke Faldet, isaer ved Legemer, der 

 med en ringe Vaegt forene en forholdsviis stor Overflade, 

 saaledes som det netop er Tilfaeldet med Fjeren. Vil man 

 altsaa undersege, om forskjellige Legemer falde lige hurtig 

 paa Grund af lige staerk Indvirkning af Tyngden, maa 

 man fjorne alle forstyrrende Indvirkninger og da navnlig 

 Luften, som gjor Modstand mod det faldende Legeme. 

 Det bar man virkelig gjort, og det bar da viist sig, at 

 alle de Legemer, med hvilke man bar anstillet disse 

 Forsog, faldt med lige stor Hastighed i det lufttomme 

 Hum, at altsaa Tyngden virker lige staerkt paa 

 alle Legemer. 



I det Foregaaende have vi seet, at Tyngden er den 

 Tiltraekning , som Jorden udever paa alle Legemer , 

 og hvorved den straeber at drage dem ind imod sit 

 Midtpunkt. Det Sporgsmaal fremstiller sig nu let, om 

 denne Tiltraakning er en Egenskab, der er eiendommelig 

 alene for Jorden soni et Hele? om den ikke ogsaa findes 

 ved de andre Verdenskloder? og om den endelig ikke 

 er en Egenskab, der er faelleds for alt Legemligt, det 

 vaere stort eller sinaat? 



Vi ville fbrst undersege, om det bar vaeret muligt 

 at paavise en lignende Tiltraekningsevne ved mindre 

 Legemer paa Jorden eller med andre Ord ved de enkelte 



