144 



midlertid er saa svag, at den naesten ganske forsvinder 

 ved Siden af hele Jordens almindelige Tiltraskning. 



Da alle de Legemer paa Jordens Overflade, med 

 hvilke man bar anstillet Forseg, ere i Besiddelse af den 

 Evne at tiltraekke hinanden gjensidig, er man berettiget 

 til den Slutning, at overhovedet enhver enkelt Deel af 

 hele Jordens Masse liar denne Tiltrsekningsevne. Fra 

 andre Undersogelser veed man, at Jorden er en Kugle. 

 Taenke vi os nu et Legeme, der befinder sig udenfor 

 denne Kugle, tiltrukket lige staerkt af alle dens enkelte 

 Dele, saa er det aabenbart, at det maa bevsege sig lige 

 ind mod Kuglens Midtpunkt, da der ikke er nogensomhelst 

 Grund til, at det skulde gaae til den ene Side af den 

 fremfor til den anden. Legemet vil altsaa, under Forud- 

 saetning af, at det tiltraekkes af alle Jordens Dele, netop 

 bevaege sig saaledes, som det er Tilfaeldet i Faldet under 

 Tyngdens Indvirkning. Vi kunne da med Sikkerhed 

 slutte, at den Tiltraskningskraft ved Jorden, som 

 vi kalde Tyngde, er Resultatet af alle Jor- 

 dens enkelte Deles forenede Tiltraekning; at 

 Tyngden altsaa ikke er eiendommelig for Jorden som 

 et Hele, men at den er en Egenskab, der er bunden 

 til enhver nok saa lille Deel af det Stof, der sammensajtter 

 Jorden. Vi ville nu sxjge at forf01ge Tyngden i dens 

 Virkning paa Legemerne udenfor Jorden, altsaa paa 

 Himmellegemerne og da naermest paa det naarmeste af 

 disse, Maanen. 



Tyngden virker jo, som om den havde sit Saede i 

 Jordens Midtpunkt; det vil let indsees, at dens Virk- 

 ning paa Legemerne maa blive svagere, jo laengere 

 disse fjerne sig fra Jordens Midte ; Flgen deraf 

 bliver, at jo laengere et Legeme kommer ud fra Jor- 



