147 



Med Hensyn til do andrc Himmellegemcr er det 

 Astronomien, der maa vise os, om der finder nogen Ind- 

 virkning Sted af det ene paa det andet. Astronomiske 

 lagttagelser have viist, at en Deel Himmellegemer, de 

 saakaldte Planeter, bevaege sig omkring Solen; de have 

 viist, at der atter om enkelte af disse Planeter bevaege 

 sig mindre Legemer, Biplaneter eller Maaner, ligesora 

 vor Maane gaaer omkring Jorden ; de have endelig paa- 

 viist lignende Bevaegelser ved enkelte af Fixstjernerne. 

 Ved niHfisommelig Sammenstilling af egne og andre 

 Astronomers Observationer lykkedes det i Begyndelsen 

 af det syttende Aarhundrede den beremte tydske Astro- 

 nom Kepler at udfinde Lovene for de da bekjendte Pla- 

 neters Bevsegelser, Love som senere ere bekraeftede der- 

 ved, at de paa det neiagtigste passe saavel til de mange 

 Planeter, der senere ere opdagede, som til Maanerne og 

 de Fixstjerner, hvis Bevsegelser i den senere Tid ere 

 iagttagne. Af disse Love for Himmellegemernes Bevse- 

 gelser kan man udlede, at der fra enhver Klode, om- 

 kring hvilken andre Kloder bevaege sig, udgaaer en Til- 

 trsekning, soni holder disse i deres Baner. Og denne 

 Tiltraekning aftager med Afstanden fra det tiltraekkende 

 Legemes Midtpunkt aldeles efter de sainme Love, hvor- 

 efter Tyngden aftager med Afstanden fra Jordens Midt- 

 punkt; den virker lige staerkt paa alle Himmellegemer, 

 naar de taenkes stillede i samme Afstand, aldeles ligesoin 

 Tyngden tiltraskker alle Legemer paa Jorden lige staerkt. 

 Kort sagt i Alt stemmer denne storartede Til- 

 traekning imellem Verdenskloderne overeens 

 med, hvad vi paa Jorden kalde Tyngde; vi ere 

 derfor berettigede til at ansee disse Kraefter for at vaere 

 een og den samme, saa at Tyngden er Verdensbaan- 



10* 



