148 



(let, tier orclner Materien og holder den samlet, 

 den er den Kraft, uclen hvilkcn Alt var Chaos. 

 Da, som vi have seet, alle de Himmellegemer, der 

 ere os naerraere bekjendte, have Tyngde, ville vi paa cleres 

 Overflader i saa Henseende gjenfinde de samme For- 

 hold som her paa Jordens; enhver Gjenstand, der er 

 understotet, vil trykke paa sin Understx^tning; enhver, 

 der ikke er understottet, vil falde. Det er nu et Sporgs- 

 maal, om det Tryk, den samme Gjenstand vilde udeve, 

 er det samme paa alle Kloder, om Faldet foregaaer lige 

 hurtig overalt, eller med andre Ord om alle Kloder 

 have lige stor Tiltraekningsevne. Dette er ikke Tilfeldet: 

 man kan beregne Tiltraekningskraftens Storrelse 

 paa Maanens, Solens og de fleste Planeters Overflade, 

 og har derved fimdet, at den er meget forskjellig 

 for de forskjellige Kloder. Paa Venus og Saturn 

 er den omtrent som paa Jorden; paa Solens Overflade 

 er Tyngden derimod 28 Gange saa stor; enhver Gjen- 

 stand vil altsaa der trykke 28 Gange saa staerkt som 

 her. Tsenkte vi os altsaa pludsclig flyttcde til Solen, 

 ville vi let see, hvad Folgen vilde blive ; vi vilde knuses 

 ved vor egen Vsegt; antage vi nemlig Overkroppens 

 Vaegt til omtrent 7 L.$?, vilde den paa Solen trykke 

 paa Benene med en Kraft af 28 Gange 7 Lft" eller 196 

 LS. Paa Maanen have vi (let modsatte Forhold: 

 Maanens Tiltrjekningskraft er kun en sjetteDeel af Jordens; 

 vi vilde altsaa paa dens Overflade fele os overmaade lette, 

 og kunne springe 6 Gange saa Iwit som her paa Jor- 

 den uden at stode os mere ved atter at falde ned. 



