183 



Oin vur Jords Xatur herskede de eventyrligste Fore- 

 stillinger , og man gav den de forskjelligste Former. 

 Man holdt den for en flad Skive , for en Tierning , for 

 en Pyramide; Leucipp uenkte sig den som en Valtse og 

 selv Democrit fra Abdera, ^Oldtidens storste Laerde for 

 Aristoteles , sammenligncde den med et Fad. Laenge 

 kunde disse Gisninger om Jordens Skikkelse dog ikke 

 holde sig ; det daglige Livs Erfaring maatte henpcge paa 

 Kugleformen. Der gaves da ogsaa mange Graudskerc, 

 som tarte dette, og Aristoteles gjorde sig endog Umage 

 for at udtrenke et Be vis derfor. Dette udleder ban af 

 Vandets Straeben hcnimod de laveste Punkter , hvoraf 

 i'olger, at Havets Overflade overall maa vrere lige langt 

 fjernet fra et Midtpuakt, et Forliold, som kun kan finde 

 Sted paa en Kugle. 



Efter de Gamles Losrc hvilede Jorden, som det tun- 

 geste af Element evne, i Verdensbygningens Midte. Den 

 var Nat uvcns Grundpille, og alle de andve Verdenslegenier 

 bevaegede sig om dette Midtpunkt. Rigtignok tale nogle 

 ;if Ohltidens Philosopher om en Bevaegelse af Jorden, 

 men deres svage Stemmer hendode uhorte, og hine An- 

 skuelser )>eholdt gjennem ncesten 2000 Aar uindsteenket 

 < )vorvajgten. Den alexandrinske Astronom Claudius Ptolo- 

 m.rus (i det2dct Anrh. f. Chr.) havdc udviklet den til et 

 kunstigt System ; hans Kundskaber og hans Talent havde 

 "ivct liam, der i sin liaardnakkede Fastholden ved den 

 engang opstillede Ilypothese skuffede sig selv, Midlerne 

 ril :it overvinde alle Vanskeligheder , som stillede sig 

 hans Forklaring iveien. Vi kunne ikke her gaae ind 

 paa en naermere Unders0gelse af denne sammensatte, 

 kunstige Bygning, men maae indskroenke os til at anfore 

 de (irumle, ban opstillede imod Laeren om Jordens Be- 



