184 



vacgelse. Han indvcndte, at Jorden vcd Bevasgelsen maatte 

 fuldstsendigt splittes ad , Hgesom den ogsaa maatte ud- 

 brede Forstyrrelse over Himlen, og fremdeles, at et opad 

 kastet Legeme ikke kunde falde ned paa det samme 

 Sted , fordi Jorden i Mellemtiden vildc have bevseget 

 sig fremad. 



Ptolemrcus havde nedlagt sit indviklede System i et 

 saerskilt Vaerk , det eneste over Astronomi , som i fuld 

 Udforlighed er os overleveret, og den Agtelse, som denne 

 Forestilling om Verdensbygningen nod til heelt ind i 

 Middelalderen , maa tilskrives den samtidigt deri inde- 

 holdte virkelige Kundskabsmasse. Hertil kom , at med 

 det romerske Kiges Undergang var Natten brudt frem; 

 Videnskaben befandt sig udelukkende i Geistlighedens 

 Hinder, og denne fandt sin Hegning ved ikke at sprede 

 Market. Igjcnnem et heelt Aartusende kan man betegne 

 Videnskabens Historic ved et ubcskrevet Blad; man ta?- 

 rede paa det Forraad, som Oldtiden havde efterladt, og 

 kom end her og der en lille Flamme tilsyne , saa var 

 Slukkeapparatet strax ved Haanden, som bragte de spar- 

 somt lysende Smaaglimt til atter at fovsvinde. Men Nat- 

 ten maa efter Naturens uomstadelige Love vige for Mor- 

 genen, skjont det ingenlunde var let at styrte et System, 

 der ikke alene var helliget ved Oldtidens mnegtige Ind- 

 flydelse og Aristoteles's Navn, men endog af selve Bi- 

 belen. Kirken* Arm var staerk, og Enhver, som vovede 

 at modsige den , folte dens Magt. Selv Alphons den 

 Vise, Konge af Castilien , der levecle i Midten af det 

 13de Aarhundrede, maatte b0de for sin Opposition. Man 

 fortaeller folgende Yttring af ham: ,,IIan vilde sikkert 

 have foreslaaet Skaberen en bedre Plan til Verdens- 

 bygningen, end Ptolemaeus's, hvis han iforveien var bleven 



