at' Jovdens Qmdreining feres sclv den meest vantro Til- 

 skuer tydeligt for 0ie, er et meget simpelt, i Videnskaben 

 liyppigt benyttet Instrument: Pendulen. Vi ville derfor 

 i'orelnbigt gjore nogle kortc Bemasrkninger orn denne. 



Vi construere heelt simpelt en Pendul ved at op- 

 haenge et tungt Legeme , f. Ex. en Kugle, i en Traad. 

 Trods sin Simpelhed kaldes dette Instrument dog en 

 sammensat Pendul, thi den rene Pendul existerer kun i 

 Foirstillingen og kan ikke fremstilles i Virkcligheden. 



Naar Kuglens Tyngdepunkt er lodret under Op- 

 lia-ngningspunktet, forbliver den ubeva3gelig i sin Stilling. 

 Fore vi den ud af denne og overlode den til sig selv, 

 bevaeger den sig, selv oru vi slet ingen Fart give den, i 

 en Bue henimod den lodrette Stilling, idet Traaden for- 

 hindrer Kuglcn ira at falde; den bliver derved til et sig 

 ligesom frit i Luften beva3gende Legeme. Herved faaer 

 Kuglen , paa samme Maade som en faldende Steen , en 

 Beva3gelse mod forogct Hastighed, der bringer den til at 

 overskride det tidligere Hvilepunkt , og det netop saa- 

 meget, som den paa den anden Side var loftet iveiret. 

 Saasnart den liar naaet denne Hoide, drages den afTyng- 

 den atter nedad; den maa altsaa svinge tilbage og vil 

 saaledes uden C)pli<n' bcv?ege sig frem og tilbage. Dette 

 vilde ogsaa i Virkelighcden blive Tilficldet, hvis Kuglen 

 kuu var Tyngdens Lov og den Modstand, som Traaden 

 modsa3tter dens Falden , underkastet. Men Gnidnings- 

 modstandcn i Opluengningspunktet og Modstanden af den 

 Luft, som Kuglen driver ibran sig, virke hemmende, og 

 bevirke, at Kuglen aldrig stiger til den fulde Hoide, fra 

 hvilkon den laldt ned, hvoraf folger, at Pendulen tilsidst 

 igjen maa komme til Ro. Er Traaden tilstra?kkelig tynd 

 og lang, blive Oscillations Svingnings Forskjcl- 



