194 



beskrevne Skikkelse. Newton kom til lignende Eesul- 

 tater ved sine Love for den almindelige Tyngde. For at 

 bringe disse theoretiske Formodninger til Afgjorelse foran- 

 staltede det franske Akademi Grademaalinger, thi af dem 

 lod Jordens Form sig bestemt udlede. Var Jorden en 

 Kugle, saa maatte en Meridiangrads La3ngde overalt vrcre 

 den samme; paa Sphaeroiden derimod maatte den blive 

 kortere, jo mere man fra Polerne naarmede sig ^Equator. 

 De forste Maalinger vare ufuldkomne, og da man holdt 

 dem for rigtige, foranledigede de stor Strid, saa at de 

 theoretiske Slutninger om Jordens Skikkelse ferst ved 

 senere, gjentagne Maalinger vandt Bekneftelse. 



Men vi vende tilbage til Foucaults Fors0g. Han forer 

 os i Tanken hen til Jordens Pol og lader os der, netop 

 i Jordaxens Forlaengelse, ophasnge i et absolut fast Punkt 

 en Pendul af den af os ovenfor skildrede storste Sinipelhed, 

 hvis Underst0ttelsespunkt ikke deeltager i Jordens dag- 

 lige Bevaegelse. Bringe vi nu Pendulen ud af Ligevaegt, 

 og lade vi den svinge frit under Indvirkning af Tyng- 

 den, saa vil den bestandigt bevasge sig i det samme 

 Plan. Hvis Svingningerne , der ifolge det ovenfor Pag. 

 192 anforte foregaac i en i Rummet uforanderligt paa 

 samme Sted va3rende Cirkelbue, vedblive i laengere Tid, 

 vil Jordens Omdreining, der bestandigt skeer fra Vest 

 til 0st, snart blive synlig i Modsaetning til det ubevagge- 

 lige Svingningsplan, idet dette Plan vil synes at udfore 

 en lignende Bevasgelse hen over Jordens Overflade, som 

 den, Himmelhvaelvingen synes at gjorc. Lade vi Sving- 

 ningerne vedblive i fulde 24 Timer, vil Planet, ligesom 

 Viseren paa et Uhr, i dette Tidsrum tilsyneladende have 

 fuldbragt en heel Omdreining omkring Jordkloden; thi 

 efter liver 4 Minuters Forlob see vi Pendulens Sving- 



