1 95 







ningsretning afvige omtrent en Grad af den inddelte 

 Cirkel, over hvilken den bevaeger sig, regnet fra den 

 Diameter, der ved Bovnegelsens Begyndelse angav Sving- 

 ningernes Ketning. 



Hvad Foucault her fordrcr, kunne vi i Virkelig- 

 lieden ikke gjore. Vi kunne ikke ophaange Pendulen 

 fra et Punkt, der Jigger udenfor Jordens Bevaegelse, og 

 det synes os derfor muligt, at Svingningsplanet kan 

 forandres ved den Bevaegelse, som Snoren og Pendulens 

 Masse derved erholde. Efter Theorien viser der sig her 

 imidlertid ikke nogen saerdeles Vanskelighed, og Experi- 

 mentet gav ogsaa ganske det modsatte Resultat af det, 

 man i det forste Oieblik skulde vente. Foucault befae- 

 stcde en rund, boielig Staalstang paa Enden af en Dreie- 

 baenks Axe, saaledes at den laae i Linie med Axen, og 

 bragte den dernaest til at svinge ved at traekke den frie 

 Ende ud til Siden og slippe den igjen. Svingningspla- 

 net, der blev synligt paa Grand af den Hurtighed, hvor- 

 med Stangen svingede, indtog tydeligt en fast Stilling i 

 Rummet, som det ikke forandrede, naar han dreiede 

 Axen med Haanden. Dette Forsog lasrte, at Svingnings- 

 planet er uafhajngigt af Ophaangningspunktet. Naar han 

 nu dreiede Pendulens Snor temmelig hurtigt i den ene 

 eller den anden Retning, fandt han i Virkeligheden , at 

 Svingningsplanets Retning ikke leed nogen markelig 

 Forandring, naar blot Snoren var rund og eensformig. 

 Kunde vi derfor komme op til Polen, vilde vi der iagt- 

 tage Forsoget i dets fulde Reenhed, men vi kunne stille 

 os denne Paastands Rigtighed for 0ie, naar vi ophaenge 

 en Pendul under en lodret stillet Axe, som dreies hur- 

 tigt rundt. Pendulen vil da, naar den er sat i Omdrei- 

 ning, vedblive at svinge i samme Plan. 



13* 



