170 



arbeide stadigt paa, at Naturen ikke skal blive uforandret ; 

 dette Slags Forandringer skulle vi her ikke indlade os 

 paa, men overlade dem til Geologerne og Culturhistoriens 

 Dyrkere. Det, vi isa3r ville have for Oio, ere de Virk- 

 somheder, som, kun lidet maerkelige for den overfladiske 

 lagttagelsc, tilsidst vise deres Resultater ved en Udslet- 

 telse af den for bestaaende Tilvsereleesfbrm. Og isaer 

 ville vi da la?gge Maerke til de Gjenstande, der nasrmest 

 omgive os, og som vi have plyndret fra Naturcns store 

 Huusholdning for at benytte dem i vor egen; de ere 

 enten Dele af Planter eller Dyr, og horte engang levende, 

 organiske Vaesener til, eller de ere livlose, uorganiske, 

 det vil sige saadanne, der aldrig have havt Liv, men 

 uden Organers Medvirkning ere formede ved Naturens 

 chemiske eller mechaniske Virksomhed. 



Man behover vel ikke at gaae ret langt, isasr dersom 

 man boer i et gammelt Huus, fin-end man traeffer en 

 Bjelke, et Bord eller en Stol, hvorunder der ligger en- 

 deel flint, hvidguult St0v paa Gulvet; muligt, at det 

 kun er Begyndelscn af Ddelaeggelsens Vaerk, maaskee 

 braekker dog Stolebenet allerede imorgen ved et svagt 

 Stud og viser sig indvendig gjennemboret af utallige 

 smalle Gange. Det Stev, vi fandt paa Gulvet, var Af- 

 fald, som fra disse Gange var udstodt gjennem eet eller 

 flere Huller i Trajets Overflade, og Ophavsmanden til 

 dette Hajrvaerk finde vi ved omhyggelig S<vgen at vaere 

 et lille, sortebruunt Insekt, saa tykt som en Stoppenaal, 

 omtrent tre Ciange saa langt som tykt, buttet for og 

 bagtil og med to smaae, lyse Pletter paa Brystskjoldet ; 

 rorci- man ved det, saa traskker det Been og F01ehorn til 

 sig og anstiller sig d0dt, ja lader sig endog pine uden 

 at vise Livstegn, hvorfor Naturhistorikeme ogsaa have 



