344 



tager man Horelsen at vaere. Uvilkaarligt benytte vi 

 ogsaa denne Erfaring, idet vi for at h0re grant med 

 Haanden b0ie 0relappen frem. Forresten er det ikke 

 0relappens eneste Forretning at opfange og samle Lyd- 

 bolgerne; den kan selv forplante dein til det indre Ore, 

 hvilket vi kunne iagttage, naar vi stikke Fingeren ind i 

 H0regangen. Vi kunne da ikke here et Lommeuhr, 

 med mindre vi bringe det i umiddelbar Berorelsc med 

 Orelappen. 



Det ydre Ore leder ind til H0 re gang en. Denne 

 er en Kanal, der bestaaer deels af Brusk deels af Been, og 

 er beklajdt med en Hinde, der afsondrer 0revox og 

 i sin yderste Ende er besat med smaa, fine Haar 

 for at forhindre St0v, Insekter og Sligt fra at komme 

 ind i 0ret. Kanalen er boiet, og Hensigten med den 

 er at optage, forplante og forstterke Lydbolgerne. 

 Jo bredere og l^engere den er, desto bedre opfylder den 

 Hensigten. Derfor paavirkes Smaabwrn, hos hvem Hore- 

 gangen er meget kort, kun af stasrk Larm. Er den 

 forsnevret eller forstoppet, opstaaer Tunghorighed. 0re- 

 voxet er af en ikke ringe Betydning. Er der for meget 

 deraf, forstoppes Kanalen, og mangier det, kastes To- 

 nerne altfor st3rkt og uordentligt tilbage fra H0regan- 

 gens Va3gge, saa at Horelsen bliver forvirret. 



Horegangen leder ind til Trommehulheden , men er 

 aflukket fra den ved en Hinde, der er udspsendt over 

 den ligesom Skindet over en Tromme og kaldes Trom- 

 mehinden. Hensigten med denne Hinde er deels at 

 bevare de smaa Been inde i Trommehulheden for alt 

 det, der udenfra kunde trsenge ind, deels og fornemlig 

 at saettes i Bevaegelse af de gjennem Horegangen incl- 

 tragngende Lydb01ger og derved bidrage til en finere 



