217 



smaae Lcmmer og Halen boiede ind under Bugen. 

 Modercn tager dem med Munden og laegger dem 

 til Patterne i Pungen, som er en Udvidelse afHuden om- 

 kring disse mellem Bagbenene, hvor de korame til at 

 haeuge saa fast til Pattevorterne, derved at disse svulme op i 

 Munden paa dem, at man ikke kan rive dem 10s. Der 

 blive de nu 3 4 Maaneder, indtil Pungen ikke mere 

 kan rummc dem; de have nu naact en Uddannelse, der 

 endogerskredetvidere frcm end den, hvormedandrebeslasg- 

 tede Pattedyr fodes ; i den sidste Tid have de endog jrcvnlig 

 vaeret udenfor Pungen og kun segt tilbage til denne, naar 

 der var Fare paa Fasrde, da Moderen skyndsomst har 

 puttet dem i Posen og skyndt sig bort med dem Uagtet 

 enkelte Arter mangle Pung, har dette srcregne Opfostrings- 

 forhold dog ogsaa Gyldighed for dem; Ungerne haenge 

 lige godt fast ved Patterne, skjulte, om ikke af nogen 

 Pung, saa dog af de lange Haar, der hasnge ned fra 

 den Patterne omgivende Hiulfold. Men med Pungen bort- 

 falder rigtignok den ovenfor omtalte Maade at flytte Un- 

 gerne paa den Tid, da de ere saa vidt, at de have 

 sluppet Patterne, men dog ikke ganske kunne overlades til 

 deres egne Kraefter. Del er bekjendt, at disse punglose 

 Pungrotter lade deres Unger krybe op paa deres Ryg, 

 hvor de holde sig fast i Moderens Pelts og snoe deres 

 Haler om hendes. 



At Pattedyrmodrene for en Tid fere deres Unger 

 med sig, er overhovedet ikke ualmindeligt ; det gjere f. Ex. 

 Aberne og Dovendyrene, hvis Uuger holde sig 

 fast paaRyggen ved den tykke Pelts, og Skjaeldyrene 

 hvis Unge rider paa Moderens Hale, som den omslyiiger med 

 sine Arme og Been. Naturligviis kunne hos disse Patte- 

 dyr Ungerne ikke vaere flere end een eller h0ist to. De 



