312 



At dette er Tilfosldet vide ogsaa Sefolkene meget godt; 

 thi jo lajiigere Skibene komme ind i 0sers0en, desto 

 dybere stikke de. 



Dct, sorn her er sagt om Ostersoen, gjajlder i det 

 Hele om alle Indhave, som f. Ex. det sorte Hav, det 

 hvide Hav o. s. v. 



Hvad der derimod vaesentligst bidrager til at forage 

 den relative Saltmaangde, er Fordampningen, og vi 

 maae saerlig Isegge Masrke hertil, da det er ved For- 

 dampningen, at vi kunne forklare os Saltsoers Tilblivelse. 

 At Foidampningen bliver staarkere, jo varmere det er, 

 vide vi Alle: en Skaal med Vand, der er stillet i Skyg- 

 gen, spreder kun langsoint sit Indhold ud i Luften, 

 stilles den i Solen, skeer Fordampningen hurtigere, og 

 bliver den endelig udsat for en meget staerk Varme, 

 damper alt Vandet meget hurtigt bort. Hvad der her 

 skeer med Vandet i Skaalen, skeer ogsaa i Naturen, kun 

 i meget storre Maalestok: i de kolde Zo-ner fordamper 

 Havet kun meget lidet, i de varme Zoner derirnod meget 

 mere. Paa denne Maade bortdamper altsaa Vandet, men 

 deraf folger ingenlunde, at det Samme ogsaa er Tilfteldet 

 med alle de Stofier, som findes opleste i Vandet. Kog- 

 saltet f. Ex. kan ikke dampe bort uden at vaere udsat 

 for en Varmegrad, der er saa hoi, at den bringer Jernet 

 til at vaere hvidglodende. 



Den storre Fordampning, for hvilken Tropehavene 

 ere udsatte, maa altsaa foranledige, at Vandet i disse 

 Have er mere saltholdigt end de kolde Haves Vand, og 

 Saltrmengden i de tropiske Have kan derfor ansaettes til 

 3Va pro Cent. 



Der er dog eet Hav udenfor Troperne, om hvilket 

 vi vide, at det har en storre Saltma3ngde end de tropiske 



