314 



Den store Landstrrekning, der Jigger imellem det asovske 

 Hav og Mantschuriet og imellera Altaibjergene og Him- 

 malaya, en Landstraekning, der nassten er dobbelt saa 

 stor som Europa, er, saa at sige, gjennemtrukken med 

 Salt. Paa mange Steder i dette uhyre Rum er Jorden 

 daskket med et hvidt Saltlag, der seer ud som om det 

 kunde viere nyialden Snee; hvor man vender sig, seer 

 man Saltsoer, Saltkilder, Saltlag, og de Saltsoer, der 

 opfores i Geographierne, som f. Ex. det caspiske 

 Hav, Aralsoen, Lopsoen, Balkaschsoen o. s. v., 

 ere kun de storste af disse Vandsainlinger. 



Den sterre, ostlige Deel af dette Parti ligger f 1 e r e 

 Tusinde Fod over Havets Overflade; den mindre, 

 vestlige Deel, der omgiver det caspiske Hav og Aral- 

 seen, ligger dcrimod saa lavt, at disse Soers Overflade 

 ikke engang naaer Havets (ifolge de nyeste Maalinger 

 ligger det caspiske Hav 85 og Aralseen 65 Fod 

 under Havspeilet). Det vakte naturligviis megen For- 

 bauselse, da Parrot den Yngre i Begyndelsen af 

 dette Aarhundrede meddeelte den videnskabelige Verden, 

 at en S0 laae dybere end Havfladen, og denne Forbau- 

 selse blev endnu storre, fordi det var det kaspiskeHav. Man 

 havde tidligere undret sig over, at det caspiske Hav kunde 

 modtage Wolga, Europas storste Flod, Ural, Terek, 

 Ku r , ikke at tale om de mindre Floder, uden at have noget 

 Aflob, og nu kunde man aldeles ikke forstaae, at disse Floder 

 ikke engang vare tilstra^kkelige til at fylde denne store 

 Fordybning i Jordens Overflade. Felgen af Parrots 

 Opdagelse var, at man aldeles maatte forlade den For- 

 klaring, som man tidligere havde givet over Tilvaarelsen 

 af Saltene i det caspiske Hav. Man troede nemlig, og 

 denne Tro tlukker endogsaa nu og da frem, at der exi- 



