320 



derfra, og at deres Saltholdighed altsaa er fremkommen 

 paa denne Maade. 



At denne Forklaring, i det Mindste i enkelte Til- 

 faslde kan have en vis Sandsynlighed for sig, vise For- 

 lioldene ved det caspiske Hav. Hele Egnen Nord for 

 denne Indstf, frernbyder alle Maerker paa, at den engang 

 har strakt sig langt videre end nu. Jordbunden dannes 

 her af Strandgruus med Conchylier af de samme 

 Arter, som endnu findes levende i det caspiske Hav; 

 tillige findes der paa hele denne Strsekning en Msengde 

 Klitter, ganske som paa Jyllands Vestkyst, og det er 

 forst ved Sara tow, at Jordbunden antager en anden 

 Charakteer. Naar vi nu hertil foie, at der fra hele dette 

 Parti gaaer en Lavhing, opfyldt med Saltsumpe, hen- 

 over Obflodens Gebeet ligetil lishavet , bliver det sand- 

 synligt, at der i en tidligere Tid har gaaet et Stride 

 fra lishavet, langs 0stsiden af Ural, ned til det aralo- 

 caspiske Stfsystem og at dette altsaa dengang har dannet 

 et stort Indhav ligesom nu f. Ex. Osterseen eller Sorte- 

 havet. Det er maaskee dunkle Sagn herom, der have 

 foranlediget , at de gamle Geographer, Eratosthenes 

 og Strabo, fremstille det caspiske Hav, ikke som en 

 Indso, men som et Indhav, der ved et Straede er forbundet 

 med det nordlige Ocean. 



Men om vi ogsaa vilde ansee denne Forklaring over 

 Saltenes Forekomst i det caspiske Hav for tilstrsekkelig, 

 saa kan den ikke anvendes paa alle Saltswer ; thi en stor 

 Deel af dem findes jo hoit over Havet, saa hoit, at det 

 vilde vaere en Urimelighed at antage, at de engang have 

 udgjort en Deel af Verdenshavet. Og selv alle Forhol- 

 dene ved det caspiske Hav finde ikke deres Forklaring 

 paa denne Maade; vi have ikke derved faaet at vide, 



