397 



som Almamun anvendte imod sin Laege Rhazes, der 

 havde overrakt ham et Skrift om Alchemien, hvorfor 

 ban fik store Belanninger ; men da Kalifen saae, at Frem- 

 gangsmaaderne vare falske, tog han BeLanningerne til- 

 bage og gav ham Bastonade istedetfor. 1 Reglen var 

 dog Straffen stroengere, og det var meget Brug at haenge 

 Bedragerne ifwrt en Klrcdning af Flitterguld i en Galge 

 beklaedt paa samme Maade. Naar Bedrageriet derimod 

 ikke blev opdaget, maatte Guldmageren gaae for en 

 Adept, og Fyrsterne kappedes da om at overlaesse ham 

 med Velgjerninger og Understottelser for at faae Hem- 

 meligheden fra ham; hjalp dette ikke, maatte Faengsel 

 og Tortur til for at aftvinge ham den. At udsaette store 

 Bel0nninger var meget almindeligt paa den Tid, uagtet 

 det Taabelige her ligger klart for Dagen, og der var 

 kun faa, som vare saa kloge som Pave Leo X , der, da 

 en vis Angurelli dedicerede ham et Digt om Guldmage- 

 riet, sendte ham en torn Pung med de Ord, at den, der 

 forstod en saadan Kunst, kun behevede en Pung til at 

 kornme Guldet i. Hans Sachs siger med Rette: 



Wer diese Kunst recht weisz und kann, 



Der beut urn Geld sie Niemand an. 



Vilde nogen ikke udsaette sig for saadan Forfel- 

 gelse, da maatte han drive Alchemien i Stilhed; derfor 

 melder Historien Intet om dem, og de ere kun bekjendte 

 ved den Masse af Skrift er, hvormed de have beriget den 

 hermetiske Litteratur. 



Vi have i det Foregaaende sect, hvorledes man 

 Stfgte at hernme Alchemiens Fremgang ved Forbud og 

 Tvangsforholdsregler; men mere frugtede de aandelige 

 Vaaben, hvormed man bekjaempede dem. Allerede i det 

 16de og 17de Aarhundrede traeffe vi Maend, der ti-aede 



