395 



drede arbeidede Alchemisterne meest alene, uden at true 

 Nogen, idet de tilmed ansaae offentlig Meddelelse for 

 syndig. Men nu foranledigede den alrnindelige Straaben 

 eftcr Metalforvandling og Forsogenes ugunstige Udfald, 

 at flere sloge sig sammen for i Faellesskab at arbeide 

 paa Fremstillingen af de Vises Steen, og der dannnedes 

 Selskaber som Rosenkreuzernes , det Nyrnberger alche- 

 mistiske Selskab, det hermetiske Selskab og saadanne 

 flere. Men de forfeilede deres Maal, idetmindste er- 

 kjendte Alchemisterne, at Fremstillingen af de Vises 

 Steen ikke blev fremmet ved Fleres Samvirken, som 

 var saameget farligere, hvor Alchemiens Dyrkelse var 

 forbudt. Det forste Forbud , som ramte den, udgik 

 fra den pavelige Stol i Aaret 1317 som en Bulle 

 fra Pave Johan XXII til hele Christenheden ; men dens 

 Virkning var meget kortvarig, saameget mere som Pave 

 Johan selv senere kom i Ry som Alchemist; men de 

 oftere gjentagne Bedragerier gjorde saadanne Forbud 

 nfldvendige. Carl V af Frankrig, Henrik VI af Eng- 

 land og det frie Raad i Venedig udstedte saaledes 

 straenge Forbud mod Dyrkelsen af Alchemien; men det 

 nyttede ikke, tvaertimod fik den en St0tte i de Rets- 

 laarde. Ringeagten for disse Forbud maa allermeest 

 tilskrives Fyrsterne selv, som, istedetfor at vaage over 

 Opretholdelsen af deres Forgasngeres Bud, meget mere 

 selv viste sig som Alchemiens Beskyttere. 



Forrest i Rsekken af disse Fyrster staaer den en- 

 gelske Konge Henrik VI, der i det Hele taget meget 

 begunstigede alle hemmelige Videnskaber, og under den 

 herskende Pengemangel fandt Guldmageriet ret practisk. 

 Han udstedte et Opraab til alle Adelige, Doctorer, Pro- 

 fessorer og Geistlige, at de skulde lajgge sig efter Al- 



