394 



dag; u og henned var da indfort et rigtignok kun figiir- 

 ligt Forhold mellem de religieuse og alchemistiske An- 

 skuelser i Protestantismen, saaat endog Mysticismen ret 

 kom til at blomstre i Protestantismens Tid, og det endte 

 med, at de mystiske Udtiyksmaader ikke laengere vare 

 Betegnelser for alchemistiske Meninger, men de alchemi- 

 stiske Udtryk bleve anvendte til Betegnelsen af religieuse 

 Anskuelser og Svasrmerier. De Vises Steen betod 

 nu ikke kengere den guldforvandlende Substants, men 

 Ornvendelse i Ordets religieuse Betydning, og saaledes 

 fremdeles. 



Vi forlade nu disse Alchemiens Udskeielser for at 

 see, i hvilke Forhold i Livet vi finde Alchemisterne. 

 De lokkende Egenskaber ved de Vises Steen bevirkede, 

 at den fandt flittige Dyrkere blandt alle Staender. Blandt 

 Araberne var det dog fortrinsviis Laeger, som gave sig 

 af denned, blandt Europaaerne i Begyndelsen Geistlige; 

 Arnold Villanovanus (fra det 13de Aarhundrede) var den 

 f0rste mere betydende Alchemist, som ikke var af geistlig 

 Stand. Men Alchemien blev mere og mere populaer, og i 

 det 14de og 15de Aarhundrede tiltog Alchemisternes 

 Masngde i en utrolig Grad, saaat nassten Alle fra Konge 

 til Bonde vilde lave Guld, og i det 16de Aarhundrede 

 findos endog det Forslag af en Professor i Leipzig, at 

 der skulde ansaettes en Professor til at fortolke Geber 

 og Baymund Lullus ved Siden af Classikerne. F01gen 

 heraf var, at Alle og Enhver gav sig af med Alchemi, 

 Odelande og bankerotte Kjobmaend sogte deri Midlet til at 

 komme til Penge, og selv rige Folk meente ikke at kunne 

 anvende deres Penge bedre end dertil. Men de egentlige 

 Alchemister vare ikke fornmede hermed og udgod de- 

 res Klager i Vers og Prosa. F0r det 17de Aarhun- 



