390 



dem, ganske paa samme Maade, som man vilde forvandle 

 Metallerne. 



Efterat have gjennemgaaet de forskjellige Egen- 

 skaber ved de Vises Steen, ville vi en kort Tid dvsele 

 ved Alchemisternes Anskuelser om dens Fremstilling, og 

 vi finde da allerede i det 12te Aarhundrede den Mening 

 udtalt, at det beroede paa guddommelig Kaldelse, om 

 Nogen kunde indvies i Metalforvandlingens Hemmelig- 

 hed. Arabernes fatalistiske Lasre beroligede dem iblandt 

 dem, som i deres Bestrsebelser ikke kom til noget 

 Maal , men hos de christelige Alchemister tilskrives 

 et heldigt Resultat den guddornmelige Naade, og en 

 naturlig F01ge heraf er, at Meddelelsen af denne Hem- 

 melighed til dem, der manglede den guddommelige Naade 

 og ikke vare vaerdige dertil, ansees for syndig. Dette 

 finde vi udtalt hos de beramteste Alchemister, saasom 

 Raymund Lullus og Arnold Villanovanus ; den sidste 

 udtalte endog sin Anger over at have fremlagt disee 

 Hemmeligheder saa tydeligt i sin Bog, uagtet Alchemi- 

 ster vel skulde blive fri for at finde de Vises Steen ef- 

 ter hans Anviisning. Om det er denne Tro, som for- 

 bed ber0mte Alchemister at meddele Hemmeligheden, 

 eller om det er Uvidenhed, er uvist; Alchemisterne paa- 

 stode i Eegelen det ferste, og hentydede paa, at en- 

 hver af dem havde aflagt en Eed, som forbod det, 

 hvorfor man aldrig horte, at Nogen ved Tvang havde 

 r0bet Hemmeligheden. Men uagtet denne Tro stod det 

 dog enhver Alchemist frit for at ansee sig som den Ud- 

 valgte og sine forgjasves Anstra3ngelser kun som forud- 

 gaaende Pr^velser ; lykkedes det ham da ikke at 

 frembringe et Resultat, foretog han i Reglen Reiser, 

 bes0gte fremmede Alchemister for at traeffe En, eom 



