382 



var de Vises Steen endnu et Problem, men Muligheden 

 af dets Loaning begrundede de paa Metallernes Sam- 

 mensagtning og paa Phaenomener i Naturen, som de ior- 

 klarede paa en feilagtig Maade; ingen havde endnu sect 

 dens Virkning, thi ingen havde fremstillet den, og dens 

 Udseende beskreve de kun efter Farven. Alchemien for- 

 planter sig nu til Europaserne, finder der Dyrkere i Ma3ngde, 

 som ikke tangere nmes med at give Anviisning til Frem- 

 stillingen af de Vises Steen, men paastaae endog selv 

 at have fremstillet og sect den; vi finde derfor hos dem 

 alle dens Egenskaber og Virkemaader naermere beteg- 

 nede, og ville derfor betragte disse lidt noiere. 



Allerede hos Araberne angives, hvorledes Stenen i 

 sin forskjellige Grad af Fuldkommenhed forvandlede 

 uaedle Metaller snart til Guld og snart til Swlv; men 

 det synes, som om denne Forskjel taber sig mere og 

 mere, og hvor vi i den senere Tid finde de Vises Steen 

 omtalt, menes der altid den guldforvandlende, hvilken 

 Kaymundus Lullus, en beromt spansk Alchemist i det 

 14de Aarhundrede, kalder Carbunculus (Carfunkel); 

 dette Navn svarer godt til eenere Beskrivelser isaer af 

 Paracelsus i det 16de Aarhundrede, der siger, at den er 

 en fast Substants , der i Masse er livlig rod som Rubin, 

 gjennemsigtig som Krystal, boielig som Vox, men skjor 

 som Glas, men pulveriser et ligner den Safran, en Farve 

 som de fleste senere Alchemister ere enige om at tillasgge 

 den. Har nu Alchemisten fremstillet en Substants af 

 dette Udseende, da smelter han det uaedle Metal 

 eller tager Qviksolv og kaster endeel af Pulveret der 

 paa. Nogle iagttage, at hole Massen pludselig bliver 

 forvandlet; Andre ibrtssette Smeltningen og udtage tilsidst 







