370 



og Arbeidskraften, som udvikles af vore Maskiner, men 

 ogsaa Livskraften, baade vor egen og den, der rover sig 

 i ethvert andet af Jordens levende Vaesner, har sit Ud- 

 spring fra Solens Lys og Varme, der ere Kilden til alt 

 Liv paa Jorden. Opherer i Tidens Lob Solen med at 

 sende Varme og Lys til Jorden, da vil ingen Vind 

 mere r0re sig og ingen Regn falde, da ville Kilderne op- 

 h0re at rinde, Floderne ville udtorres, Planterne doe og 

 Dyrene gaae tilgrunde med disse. Kun een Bevasgelse 

 vil da vsere tilbage paa Jordens Overflade, nemlig Ebbe 

 og Flod, saalaenge indtil Havet fuldstsendigt stivner. 



I to store B01ger bevseger Havvandet sig dagligen 

 omkring Jorden i Retningen af Himmellegemernes tilsyne- 

 ladende Bevasgelse, thi disse Bolger have deres Oprindelse 

 fra Solens og Maanens Tiltr&kning ; men da den sidste, 

 paa Grund af den mindre Afstand er omtrent 3 1 /3 

 Gange saa stor som Solens, f01ger Flodb01gen tilsyne- 

 ladende stedse Maanen. Omendskjendt Flodbelgens 

 Hoide i det store Verdenshav kun er omtrent tre Fod, 

 kan den ved Sammentrzengning af Vandet i Kanaler og 

 Havbugter stige til henved 30 Fod; men Phasnomenets 

 egentlige Storhed fremgaaer af en Beregning af Bes- 

 s el, ifolge hvilken en af Havet bedaekket Fjerde- 

 deel af Jordens Overflade i Flodtid indeholder 200 Ku- 

 bikmile Vand mere end i Ebbetiden, og altsaa maa denne 

 store Vandmasse i L0bet af G 1 ,^ Time 10be fra den ene 

 Fjerdedeel af Jorden til den anden. Ved den store 

 Gnidningsmodstand, som denne Bevsegelse meder, gaaer 

 endeel af Jordens mechaniske Kraft tilgrunde som saa- 

 dan og omdannes til Varme, og i Tidernes L0b vil 

 dette Tab give sig tilkjende derved, at Jordens Omdrei- 

 ningshastighed formindskes, hvorved D0gnets La3ngde 



