362 



Den almindelige Tiltraekning, som enhver Deel af 

 Materien udover, maatte fore de cnkelte Dele naermere 

 til hinanden, saa at den store Taagemasse efterhaanden 

 blev mindre i Onifang, hvilket ifolge Mechanikens Love 

 maatte bevirke on foroget Omdreiningshastighed for den 

 hele sarnlede Masse. Ved den midtpunktflyende Krafts 

 Virkning, der altid fremtraeder staerkest under det om- 

 dreiende Legemes ^Equator, kunde fra Tid til anden 

 enkelte Dele af den store Taagcmasse losrive sig og 

 dernaest fortsastte deres Lob omkring denne; de kunde 

 da enten samle sig til enkelte' Planeter eller ligesom 

 Hovedmassen udvikles yderligere til Kloder med Maaner 

 og Ringe, imedens denne, der bestandig blev mindre 

 og mindre, tilsidst fortaattede sig til en Sol for det hele 

 Planetsystem. 



Det ligger i Sagens Natur, at ikke alene den hele 

 Masse, hvoraf Solen og alle Planeterne bestaae, fra 

 Dannelsens forste0ieblik maa have vaeret tilstede i den 

 udstrakte Taagemasse, af hvilken de efterhaanden ere for- 

 taettede ; men ifolge de Love, vi i det Foregaaende have 

 laart at kjende, maa ogsaa Materien tillige i en eller an- 

 den Form have indeholdt det hele Forraad af Kraefter, 

 som nu ere virksomme i vort Planetsystem. Den almin- 

 delige Tiltraekning imellem Materiens enkelte Dele, ved 

 hvilken Klodens Fortaetning efterhaanden blev bevirket, 

 dannede Kraftens almindelige Ophav. Det er den sainme 

 Kraft, der endnu som Tyngde virker paa Jorden og 

 drager ethvert Legeme ned mod denne, ligesom den i 

 det store Verdensrum soger at naerme de forskjellige 

 Kloder til hinanden. 



Det lader sig ikke afgjore, om der fra Begyndelsen 

 af endnu have va^ret andre Kraefter end den almindelige 



