357 



hersker mellem Organernc indbyrdes, saa at det ene 

 ligesom hjaelper paa det andet, og det ene ikke let lider, 

 uden at det andet ogsaa lider. Ved Synct er det ene 

 Die ligesom det andets Assistent, og vi antage, at man 

 i Grunden kun seer mod det ene Oie, hyppigst mcd det 

 hwire, men at det andet bidrager til at bestemme Gjen- 

 standenes Afstand og deres Forhold til Omgivelserne, 

 eller med andre Ord lader os see mere perspectivisk. 

 Naar man derfor seer vist paa en eller anden 

 Gjenstand, troe vi, at man bringer det ene Oies Axe i 

 bin Retning og underordner det andet, saa at man 

 med dette bedoinmer, om vi saa maae sige, Perspective^ 

 For at bevise denne Paastand ville vi anfore en Kjends- 

 gjerning, som ogsaa Professor Eschricht anforer i M Det 

 menneskelige 0ie". Han anforer den rigtignok som Be- 

 viis for naesten det Modsatte af det, vi ville bevise, men 

 vi troe dog at kunne tage det til Indtasgt for vor M ening. 

 Naar man nemlig seer paa et bestemt Punkt og vil 

 daekke dotte med en Finger, da er dette os ikke muligt, 

 og Fingeren seer man ligesom i en Taage. Naar man 

 nu lukker venstre Oie, daekker Fingeren Punkt et, og 

 lukker man hoire Oie, see vi Punktet, og Fingeren er 

 rykkot tilside. (Det er oftest Tilfaeldet, at hnire Oie seer 

 paa Punktet, men undertiden bar Experimentet det mod- 

 eatte Udfald). Dette synes os netop at vise, at Punktet 

 egentlig laa i det hoire Oies Axe, og at det venstre Oie 

 saae det ligesom fra Siden, og med lidt Ovelse kunne vi 

 desuden vilkaarligt snart bringe Punktet i den hoire, 

 snart i den venstre Oieaxe. Vel see begge Oinene Gjen- 

 standen, men, forekommer det os, paa en forskjelligMaade, 

 og det er kun det ene Oie, der op fatter den. 



Noget Lignende troe vi forcgaaer med Horelsen. Det 



