804 



h0i opvaekker Beundring, cr Soklaternes Adfaerd. Saa 

 snart man nemlig angriber en Deel af Boligen, kommer 

 efter faa Secunders Forlob en Soldat meget ilfaerdig ud og 

 Iwber omkring det beskadigede Sted, som om den vilde 

 see sig om efter Fjenden. Undertiden 10ber den ind 

 igjen for, som det synes, at gjwre Allarm; men for det 

 meste ile strax to eller tre andre efter den forste, og 

 derpaa folger en stor Skare, der, saalasnge Angrebet 

 varer, bestandig erholder Forstasrkning. Soldaternes 

 Raseri er ubeskriveligt. Ofte falde de paa Grund af 

 deres store Hoved ned af H0ien; dette svaekker imidler- 

 tid ikke deres Mod, men med den storste Heftighed bide 

 de efter Alt, hvad der kommer i deres Nasrhed. En Deel 

 af dem banke med deres Palper (Mundfelere) imod 

 Hoien, hvorved der opstaaer en Larm, som noget ligner 

 Lyden af et Lommeuhr , og som kan hores i en 

 Afstand af 3 til 4 Fod. Under hele Angrebet forsvare 

 Soldaterne sig med den yderste Haardnakkethed ; Men- 

 neskets Hud gjennembide de med den storste Lethed, 

 og have de ferst bidt sig fast, lade de sig hellere pille 

 iStykker Led for Led, end de give slip. Opharer man 

 nu med Angrebet, saa traskke Soldaterne sig efter en 

 halv Times Forlob ind i Hoien. I deres Sted ile nu 

 Arbeiderne masseviis ud, hver med et lille Stykke Leer 

 i Munden, som de bringe til det /Sted, hvor Bruddet er 

 skeet, og hvormed de meget hurtigt tilstoppe Aabnin- 

 gerne : dette gj0re de i en saadan Orclen, at man af disse 

 Tusinder af Insekter aldrig seer det ene staae i Veien 

 for det andet. Under Arbeidet have alle Soldaterne 

 trukket sig tilbage til det Indre af Hoien paa nogle faa 

 nier, som fore et Slags Politiopsyn med Arbeiderne. De 

 staae nemlig ganske rolig midt imellem disse uden paa 



