505 



nogen Maade at tage Deel i Arbeidct ; af og til med et 

 Mellemrum af nogle faa Minuter lfte de Hovedet i 

 Veiret og banke meget ivrigt med deres Palper mod 

 Htrien, hvilket Tegn bliver besvaret af Arbeiderne, saa- 

 vel de udenpaa Hoien, som de indeni og i de bedrckkede 

 Gange, med en rneget lydelig Hvislen, og man seer nu 

 Arbeiderne fordobble deres Skridc og fortsaette Arbeidet 

 med fornyct Livlighed. Angriber man nu paa ny Hmen, 

 saa forandrer hele Optrinnet sig pludseligt. Ved hvert 

 Hug, som man forer imod Hoien, borer man den omtalte 

 Hvislen, og Arbeiderne traekke sig nu i al Hast tilbage 

 til det Indre igjennera alle de smaae Huller og Gange, 

 hvormed Hoien ligesom er oversaaet. I et 0ieblik er 

 Pladsen ryddelig, og man seer nu Soldaterne traenge 

 frem med samme Iver som for og kjasmpe med det samme 

 fortvivlede Raseri. Om man ogsaa gjentager dette For- 

 sng saa tidt, man vil, finder man aldrig, at Arbeiderne, 

 selv i den meest fortvivlede Stilling tage Deel i For- 

 svaret, ligesom Soldaterne paa den anden Side aldrig 

 tage Deel i Arbeidet. 



Den Deel af Boligen, som Soldaterne forsvare med 

 det ptorste Raseri, er Dronningens Celle. Denne er let 

 at kjende saa vel ved sin Stwrelse og Beliggenhed, som 

 ogsaa derved, at den stadigt er omringet af flere hundrede 

 Arbeidere, som staae til Dronningens Tjeneste. Saa lajnge 

 Dronningen og dens Celle ikke er odelagt, opgive Ter- 

 miterne ikke Haabet. Dersom man river hele Hoien om, 

 men lader Dronningens Celle va>re ubeskadiget, seer man, 

 at Arbeiderne strax paa det Omhyggeligste tilstoppe alle 

 Huller og Gange til dcnne, for at Fugtighed eller Natte- 

 kulde ikke skal dracbe Dronningen. Den folgende Dag 

 give de sig til at opfore nye Celler, og inden et Aar er 



30 



