behag, Hgga, fitta eller langfamtga, och tvin- 

 gas ingalunda til nagon vifs ftallning; an min* 

 clre blifver hon brakad eller anmanad at an- 

 fUlla nagra bemodningar til forlofsningens be- 

 'framjandc; man 5r endaft upmarkfam pa be- 

 fkaffenheten af forlofsnings-arbetet: om det ar 

 for mycket trogt, varkarne falfka eller altfor 

 klena; fa efterforfkas orfakerna dar til, och 

 dem foker man hafva. Sidane iro, vid eljeft 

 naturlige forlofsningar^ almannail 3:ne: Blod- 

 fullhett fvaghet och fpafmer. 



.Blodfulthet Sr hos de raflcafte perfoner ofta 

 orfaken til et bade pinfamt och langvarigt for- 

 lofsnings-arbete, Lifmodrens blodkarl aro for 

 mycket fpanda, hvarigenom hennes famman- 

 dragningar hindras och blifva ojamt-kramp- 

 akrige; men denna olSgenhet ar gemenligen 

 fnart hSfven genom tilrackelig aderlatning (lika 

 kraftig pa arm eller fot), da d^rjemte en fa- 

 dan perfan, om hon Sr benagen til hetta, 

 halles fvalt bade i Mnfeende til klader, luften 

 i rummet och hvad hon fortSrer. Sa hogft 

 ogarna jag aderlater en barnfangs-qvinna (Sc 

 Band i p. 308), fa fardig ar jag dertil hos 

 en barnafoderfka vid de nu namde anlcdningar. 



Svaghet , antingen af en egen klen kropps- 

 ft^llning eller af foregSende fjukdomar^ kan 

 afven gora forlofsnings-arbetet trogt, emedan 

 ftyrka felas i Lifmodren och de ofrige mufk- 

 lar, genom hvilkas fammandragningar foftret 

 ikal framdrifvas. H^ndelfen ar iu mycket 5f- 

 N^ 22 Y ven- 



