J0f ) 315 } O 



knytning' Ir hindrad> den egenfkap at reta 

 mufclama til fammandragning, da de pa nagot 

 iatt retas. De tyckas verka mufclarnes fam- 

 mandragning igenom det, at de oka vStflcor- 

 nes congeftion i de ror, fom krypa emellan 

 niufceUfibrerne och de fina trldarnc, hvarigenotu 

 roren mcr upfvalla fatnt boja fibrerna och tra- 

 darne pa hvarjehanda fitt, och dymedelft for- 

 korta mufl^eln. At nerverna kunna verka den- 

 pa congeftion Ir genom manga bevis afgjordt. 



Nerverna aro val fins emellan til iin ver- 

 kan ganfka val atfkilde, likval fer man ftun- 

 dom at vifla verkningar fortplanta fin retning 

 pa andra nerver, utan fjSlens medvetande, hvil- 

 Jcet kallas confenfus nervorum. 



Mange Plulofopher och Phyfiologer hafva 

 forfokt at mechanice uttyda deffa nervernas 

 fprrSttningar. En del halla for afgjordt at i 

 nerverna foras den fina fpiritus animalis, fom 

 uti hjernan fran blodet affondras , och at ige- 

 riom denna vatfka fkulle rorelfe och kinfla flee. 

 Men hela denna fats forfajler, da man vifar^, at 

 bade hjernans och nervernas marg ej beftar 

 af ror utan af oindeligen nianga kulor* An- 

 dra hafva anfedt nerverna for ftrangar,,hvars 

 verkan beftar uti defs fvangningar och dallrin- 

 gar, eller uti en nerv-fafts flytning emellan 

 mirg-fibrerna. Men deffa fibrers varelfe kan 

 cj eller beyifas. At hjecnan och nerverna be- 

 ill af knlor hjelper icke eller til uttydning 

 pm deras verkan, utan mafte man heldre har- 



