e ) '47 '< e 



fomlerrefna klader, hvars larda h Jaffa var prydd 

 med en Pcruk, fom agde kanilce halften af 

 dcnnc mans Ilctar, och andock pa kopet be- 

 rkkr nicd en lurfvig moffa (*), oaktat vi lef- 

 va mit i fommaren; fa &r latt at finna, huru 

 lojdigt och tillika forargeligt det matte fore- 

 kommit mig, da man inbillade fig, det jfkulle 

 jag anfortro at en karl mit hufvud och tnina 

 oron, at hvilken jag icke v-ille anfortro en 

 Platfedc!, lialft han liknade mcra en bedragare 

 an arlig mannifka: men fom jag haldre ler an 

 forargar mig> fa fyntes denne min formente 

 Lakare, vara fkickad at for en liten ftund roa 

 mig; kanfke jag ock roar Tit. om jag korte-> 

 ligen nimner vart famtal: Se har ar Dialoguen: 

 Ar det fant, min kare Far! at Ni kan 

 forbattra min horfel? Ja, det kan jag bat- 

 tre -an nagon annan. Ni lar alrla forfla 

 .Medicinen? Hva farra! jag har hulpit folk 

 och gor det annu alia dagar, hvilka ingen Do- 

 ftor har forniatt at hjelpa Men da Mra 

 Edra Patienter van gan/ka otackfamma, fom icke 

 betala Eder konft, efter Ni fynes vara nog flarf- 

 vogt kladd? Manniflcorna aro altid otack- 

 famme; ockfa hjelper jag m!# de fattiga for 

 Guds fkuli (**)j men nu fkal jag hjelpa en 

 K 2 rik 



ord, foin iiknade en, fa kaHad Haxmaflart : nu for 



ridcn ar man af andru tankar. 

 (*) Han vnr faledes hvarken Medicus fld pompam el- 



ler ad fanitatem. 

 (**) Uet ar kringfarande Chftrlataner* ocb Qv-ackfaL- 



