Falklands0erne, herer man dem alle paa een Gang ud- 

 stede deres gjennemtraengende Skrig i del Oieblik, da 

 Merket falder paa; i en vis Afstand gjar dette et heist 

 eiendommeligt Indtryk. Man troer at hore den vilde Larm 

 af en Folkefest eller en forbittret Forsamlings Hyl , og 

 kunde derfor let falde paa den Tro, at 0erne vare be- 

 boede. 



Vandet er dog Luffegaessenes rette Hjem; der op- 

 holde de sig den halve Deel af Aaret, der s0ge de dag- 

 lig deres F0de, fra dets Bred fjerne de sig aldrig mange 

 Skridt, og i det bevaege de sig med en Lethed ogDygtig- 

 hed, der staaer i den skarpeste Modsaetning til deres 

 Keitethed og Ubehjaelpejighed paa Land. Den Safarende 

 iagttager dem ofte i run> 80, i Regelen dog kun parvis 

 eller i Smaaflokke; der h0rer han isaer om Natten deres 

 eiendommelige Skrig, der snart sammenlignes med en 

 Hunds G0en, snart med et jEsels Skryden, og efterligner 

 han det, besvare de det og samle sig om Skibet. Pen- 

 gvinerne sv0mme ikke h0it paa Vandet som en Maage 

 eller Svane; tvertimod de ere saa tunge, at kun Hovedet 

 rager op over Vandet; kun naar de 10ftes af B01gerne, 

 kommer en Deel af Ryggen over Vandet, men i naeste 

 0ieblik forsvinder den igjen. Selv under den svsereste 

 Orkan seer man dem tumle sig i Vandet med samme 

 Lethed som en Delphin eller Sael; jeg vil udfordre En- 

 hver til at sige mig, om det er Boniter*) og Delphiner 

 eller Pengviner, der idelig hoppe op af Vandet og ned i 

 det igjen , udbryder en Reisende efter laenge at have 

 iagttaget deres Frerel fra Skibet. Imidlertid finder man 

 dog efter heftige Orkaner de smaae Dvergpengviner draebte 



*) Store Makrelfiske beslxgtede med Thunfiskene. 



